ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/14048/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  10 березня 2021 року                                                                                          м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача:                                                                                                                            Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                                                                                                                     Пилипенко О.Є., Собківа Я.М.,          

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Тетяни Леонідівни на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.12.2020 ВП №63891140,

ВСТАНОВИВ:

           ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни з вимогами про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 10 грудня 2020 року ВП № 63891140, посилаючись при цьому на    Закони України «Про виконавче провадження», «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Інструкцію з організації примусового виконання рішень, затверджену  наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5. Позивач зазначає, що у приватного виконавця відсутні підстави для відкриття виконавчого провадження, оскільки місце проживання боржника не відноситься до виконавчого органу, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України, а виконавчий документ у виконавчому провадженні № 63891140 прийнято до виконання відповідачем не за місцем виконання.  
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року адміністративний позов задоволено, визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни від 10.12.2020 про відкриття виконавчого провадження ВП № 63891140. Також вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. звернулася до Шостого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 13 січня  2021 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права та проявлено занадто формальне ставлення до питання наявності правових підстав для відкриття виконавчого провадження. Апелянт зазначає, що від АТ «Банк Форвард» надійшла заява про примусове виконання рішення, стягувач просив відкрити за місцем знаходження майна боржника виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №5378 від 02.12.2020 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. про стягнення з боржника - ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості у розмірі 41  053,23 грн.
До заяви стягувачем додано довідку про відкритий рахунок, у якій зазначено, що у ОСОБА_1 відкритий рахунок № НОМЕР_1 в АТ «Банк Форвард», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 105.
У частині 4 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки у цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України. 
Отже, на переконання апелянта грошові кошти у формі записів на рахунках у банках є майном у розумінні статті 190 Цивільного кодексу України. 
Окрім того, апелянт зазначає, що Банком до заяви про примусове виконання рішення  додано виписку по особовому рахунку у період з 07.12.2020 року по 10.12.2020 року, відповідно до якого на рахунку ОСОБА_1 містяться грошові кошти у розмірі 0,30 грн.
Отже, відповідач вважає, що відкриваючи виконавче провадження діяла на підставі закону, тому мала право приймати виконавчий документ за місцезнаходженням грошових коштів боржника.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2021 року відкрито апеляційне оскарження, надано іншому учаснику справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, призначено розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження з 05 березня 2021 року. 
ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, у якому останній заперечує проти апеляційної скарги, зазначає, що наявність у нього банківського рахунку та реєстрація Банку у м. Києві не є належним та допустимим доказом, що на рахунку знаходяться кошти, що належать позивачу, оскільки такі кошти (0,30 грн.) є кредитними, а рахунок відкривався для погашення заборгованості, а отже на ньому не акумулюються грошові кошти, рахунок не є депозитним.
Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Як встановлено судом першої інстанції, постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. від 10.12.2020 відкрито виконавче провадження № 63891140 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 , на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 41 053,23 грн.
Із зазначеною постановою позивач не погодився та звернувся до суду, стверджуючи, що виконавче провадження відкрито за місцезнаходженням майна безпідставно, а місце проживання боржника не відноситься до виконавчого, органу, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність. Отже, виконавчий документ прийнято до виконання відповідачем не за місцем виконання. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що приватний виконавець Павелків Тетяна Леонідівна здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва. З матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження № 63891140 відкрито з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 , на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 41053, 23 грн.
У виконавчому написі зазначено адресу реєстрації фізичної особи ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 . Отже, місце реєстрації боржника не відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець Павелків Т.Л. здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України, а виконавчий документ у виконавчому провадженні № 63891140 прийнято до виконання відповідачем не за місцем реєстрації/перебування боржника - фізичної особи.
До заяви про примусове виконання виконавчого напису АТ «Банк Форвард» надав довідку про відкритий рахунок, згідно якої ОСОБА_1 є власником рахунку № НОМЕР_1 , у валюті гривня, відкритого в АТ «Банк Форвард», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 105. 
Такі обставини були взяті відповідачем до уваги при відкритті виконавчого провадження.
При цьому з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що стягувач на підтвердження знаходження майна боржника у м. Києві, а саме: банківського рахунку, надав лист за вих. б/н від 08.12.2020 року, у якому вказано, що у клієнта ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 від 01.03.2018 року у валюті гривня у АТ «Банк Форвард».
В той же час належних доказів щодо наявності грошових коштів (майна) на вказаному рахунку, або ж щодо здійснення приватним виконавцем відповідно до вимог абзацу 1 частини сьомої  статті 26 Закону №1404-VIII  звернення стягнення на кошти на цьому рахунку до суду надано не було.
Наявність самого рахунку в банку, за відсутності на ньому коштів чи цінностей не породжує цивільні права та обов`язки. Сам рахунок, без наявності на ньому коштів не може бути власністю громадянина, оскільки призначений для зберігання грошових коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується й колегія суддів апеляційного суду та додатково зазначає, що відповідно до  статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII  (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією України, цим  Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього  Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього  Закону  підлягають примусовому виконанню.
Згідно частини першої  статті 5 Закону №1404-VIII  примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим  Законом  випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються  Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Частиною першою  статті 18 Закону №1404-VIII  визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим  Законом  заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За змістом приписів пункту 1 частини другої  статті 18 Закону №1404-VIII  виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Пунктом 4 частини другої  статті 23 Закону№1403-VIII  передбачено, що у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Відповідно до частин першої, другої, третьої, шостої  статті 25 Закону №1403-VIII  виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.
Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до  Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ. Інформація про приватних виконавців виконавчого округу та реквізити їхніх офісів розміщуються у всіх судах та в органах державної виконавчої служби, розташованих у межах відповідного виконавчого округу. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Згідно із частиною другою  статті 24 Закону №1403-VIII  приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що і  Закон України «Про виконавче провадження»  і  Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»  визначають вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження. При цьому згідно з частиною третьою  статті 25 Закону №1403-VIII  право приватного виконавця відкривати виконавче провадження  обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.
При цьому зі змісту наведеної норми частини другої  статті 24 Закону №1403-VIII  слідує, що у разі якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.
Частиною п`ятою  статті 24 Закону №1404-VIII  визначено, що у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби. Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України. Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.
Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у  статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої  статті 26 Закону №1404-VIII).
У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (частина третя  статті 26 Закону №1404-VIII).
Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати  декларацію про доходи  та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина п`ята  статті 26 Закону №1404-VIII).
У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника (частина сьома  статті 26 Закону №1404-VIII).
Обґрунтовуючи правомірність постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №63891140, відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що у даному випадку виконавчий документ прийнято не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, а за місцезнаходженням його майна - грошових кошів на картковому рахунку, відкритому в АТ «Банк Форвард», який розташований у місті Києві, що підпадає під виконавчий округ, на території якого приватний виконавець Павелків Т.Л. здійснює свою діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.
Однак, колегія суддів вважає безпідставними вказані доводи відповідача, з огляду на таке.
Як слідує з матеріалів виконавчого провадження, стягувач на підтвердження знаходження майна боржника у м. Києві, а саме: карткового рахунку, надав довідку про відкритий рахунок, у якій зазначено, що у ОСОБА_1 відкритий рахунок № НОМЕР_1 в АТ «Банк Форвард», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 105, а також виписку по особовому рахунку у період з 07.12.2020 року по 10.12.2020 року, відповідно до якого на рахунку ОСОБА_1 містяться грошові кошти у розмірі 0,30 грн. 
Водночас, приватним виконавцем не було негайно після відкриття виконавчого провадження накладено арешт на кошти на цьому картковому рахунку ОСОБА_1 , як того вимагає абзац 1 частини сьомої  статті 26 Закону №1404-VIII, а також не здійснювалось звернення стягнення на кошти на цьому рахунку. 
Колегія суддів зазначає, що наявність самого рахунку в банку, за відсутності на ньому коштів чи цінностей не породжує цивільні права та обов`язки. Сам рахунок, без наявності на ньому коштів не може бути власністю громадянина, оскільки призначений для зберігання грошових коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів.
Тільки матеріальні цінності, майно, кошти можуть бути об`єктом стягнення, а не рахунки у банку, отже наявність у боржника банківських рахунків не є тотожнім наявному у боржника майна у такому банку.
Таким чином, твердження відповідача про те, що виконавчий документ правомірно та на підставі закону прийнято ним до виконання за місцезнаходженням майна боржника є безпідставними та спростовуються вищенаведеними обставинами.
Окрім того, як вказує позивач у відзиві на апеляційну скаргу, наявність у нього банківського рахунку та реєстрація Банку у м. Києві не є належним та допустимим доказом того, що на рахунку знаходяться кошти, належні позивачу, оскільки такі кошти (0,30 грн.) є кредитними, а рахунок відкривався для погашення заборгованості, а отже на ньому не акумулюються грошові кошти, рахунок не є депозитним.
Надаючи оцінку доводам відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову з огляду на правовий висновок Верховного Суду, висловлений в постанові від 10.09.2018 року по справі №905/3542/15, колегія суддів зазначає, що у вказаній справі надана оцінка подібним правовідносинам накладення арешту, однак при наявності грошових коштів на банківських рахунках, коли в даній справі відповідачем не доведено та з матеріалів справи не вбачається, що на дату прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження у приватного виконавця були відомості про наявність у боржника коштів на рахунках у банках, що розташовані у м. Києві.
Щодо посилань відповідача на лист Міністерства юстиції України від 11.06.2018 року №23123/16620-33-18/20.5.1, то колегія суддів зазначає, що останній не має сили нормативного акту, отже, не може регулювати спірні правовідносини. Крім того, в листі надано оцінку правомірності відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження за умови знаходження грошових коштів на рахунках боржника, що також обумовлює наявність у приватного виконавця інформації про наявність таких коштів на рахунку на дату прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження.
За таких обставин, оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження від 10.12.2020 року ВП №63891140 прийнята відповідачем з порушенням приписів частини другої  статті 24 Закону №1404-VIII, оскільки приватним виконавцем виконавчий документ прийнято до виконання не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи (позивача).
Згідно із пунктом 10 частини четвертої статті 4 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Таким чином, у даному випадку приватний виконавець повинен був повернути виконавчий документ стягувачу у зв`язку із пред`явленням його не за місцем виконання, чого в даному випадку зроблено не було.
Вказані обставини не були перевірені та враховані відповідачем під час винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження, відтак, колегія суддів приходить до висновку, що таке рішення приватного виконавця є таким, що винесено з порушенням норм чинного законодавства, не у спосіб та не в порядку, які встановлені  Законом України «Про виконавче провадження», тому судом першої інстанції вірно вирішено, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, судом першої інстанції при розгляді справи вірно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дотримано норм процесуального права.
Відповідно до  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                                
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя - доповідач                                                                                                                                             О.М. Кузьмишина

Судді                                                                                                                                                                                        О.Є Пилипенко 

                                                                                                 Я.М. Собків