Справа № 161/9619/20 	Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С. С. 	
Провадження № 22-ц/802/140/21  Категорія: 80 	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
18 лютого 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В., 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Дослідне господарство «Перемога» Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку за апеляційними скаргами відповідача Державного підприємства «Дослідне господарство «Перемога» Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України, позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 жовтня 2020 року,  
                                        В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що він у період з 02 січня 2013 року по 09 квітня 2019 року працював на Державному підприємстві «Дослідне господарство «Перемога» Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України (далі – ДП «Дослідне господарство «Перемога» ВДСДС НААНУ) на посаді головного агронома. 09 квітня 2018 року він наказом відповідача № 18 був звільнений з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.
Позивач вказував, що при звільненні йому не було виплачено заробітну плату. В лютому 2020 року відповідачем йому було виплачено 1 064 грн 31 коп., невиплаченою залишалася заробітна плата у розмірі 74 000 грн. 
Вважає, що у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати в період з 10 квітня 2019 року по 16 червня 2020 року з відповідача на його користь необхідно стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку у розмірі 108 782 грн 94 коп.
Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 уточнивши та зменшивши позовні вимоги, просив суд стягнути на його користь з відповідача лише середній заробіток за весь час затримки розрахунку у розмірі 108 782 грн 94 коп., оскільки заробітна плата у розмірі 74 000 грн була виплачена йому 20 серпня 2020 року.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ДП «Дослідне господарство «Перемога» ВДСДС НААНУ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 40 000 грн за вирахуванням податків та інших загальнообов`язкових платежів.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив апеляційний суд оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити у повному обсязі.
У поданій апеляційній скарзі відповідач ДП «Дослідне господарство «Перемога» ВДСДС НААНУ, покликаючись на неправильну оцінку судом зібраних доказів та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення суду змінити, зменшивши розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з 40 000 грн до 20 000 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 13 ст. 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється колегією суддів у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 у період з 02 січня 2013 року по 09 квітня 2019 року працював на ДП «Дослідне господарство «Перемога» ВДСДС НААНУ на посаді головного агронома. 
Наказом відповідача ДП «Дослідне господарство «Перемога» ВДСДС НААНУ № 18 позивач ОСОБА_1 09 квітня 2018 року він був звільнений з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.
Судом також встановлено, що відповідач у день звільнення позивача не провів виплату заробітної плати, розмір заборгованості становив 75 064 грн 31 коп. 12 лютого 2020 року відповідач виплатив частину заборгованості по заробітній платі у розмірі 1 064 грн 31 коп., невиплаченою залишилася сума заборгованості у розмірі 74 000 грн.
Заборгованість по заробітній платі у повному розмірі відповідач фактично виплатив позивачу лише 20 серпня 2020 року, що підтверджується копією видаткового ордера № 92 від 20 серпня 2020 року (а.с.45).
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 позовні вимоги обґрунтовував тим, що у зв`язку з несвоєчасною невиплатою заробітної плати в період з 10 квітня 2019 року по 16 червня 2020 року з відповідача на його користь необхідно стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 108 782 грн 94 коп.
Згідно із ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу
Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
При розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд виходить з положень Постанови КМ України № 100 від 08 лютого 1995 року, якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі – Порядок) 
Відповідно до абз. 2 п. 2 розділу І Порядку, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати (крім передбачених в абзацах 1, 2, які не підлягають застосування до спірних правовідносин), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований  час.
У п. 8 цього Порядку зазначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Відповідно п. 4 розділу ІІІ Порядку при обчисленні середньої  заробітної  плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.
Розмір середньоденної заробітної плати позивача ОСОБА_1 становить 370 грн 01 коп.
Період затримки розрахунку при звільненні позивача за період з 10 квітня 2019 року по 16 червня 2020 року становить 294 дні.
Виходячи з цього періоду та враховуючи розмір середньоденної заробітної плати позивача, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку мав би становити 108 782 грн 94 коп.
Однак, суд першої інстанції врахував правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18).
Із вказаного правового висновку слідує, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.
Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому ст. 117 КЗпП України.
Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України.
За таких обставин, урахувавши наведені норми матеріального права та правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та з врахуванням принципів розумності, справедливості та пропорційності, цілком обґрунтовано зменшив розмір такого відшкодування до 40 000 грн.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про часткове задоволення позову ОСОБА_1 відповідає вимогам закону.
Покликання позивача в апеляційній скарзі на те, що судом після виходу в нарадчу кімнату не було проголошено вступної та резолютивної частини рішення, а суд очевидно продовжував розглядати інші справи, є безпідставними та грунтується на припущеннях, оскільки відповідно до протоколу судового засідання від 19 жовтня 2020 року о 12.49 год. судом було проголошено вступну і резолютивну частину рішення (а.с.59), а також в матеріалах справи наявний короткий текст рішення суду (а.с.60).
Не заслуговують на увагу і посилання позивача в апеляційній скарзі про порушення судом норм процесуального права щодо строків складення повного тексту оскаржуваного рішення суду, оскільки таке порушення не призвело до неправильного вирішення справи 
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що ухвалене судом рішення є незаконним, не відповідає обставинам справи, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про повне задоволення його позову, так і доводи відповідача про необхідність зміни рішення із зменшенням розміру відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку, є безпідставними та колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки спростовуються встановленими у справі обставинами та правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.
Отже, наведені в апеляційних скаргах доводи щодо невідповідності рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення ним норм матеріального права, не спростовують правильних висновків суду, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм права та обставин справи і не впливають на законність оскаржуваного рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Ураховуючи також ту обставину, що за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 було відкрито апеляційне провадження, хоча останній при зверненні до суду з апеляційною скаргою не був звільнений від сплати судового збору, оскільки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а тому за відповідні вимоги працівники-позивачі повинні сплачувати судовий збір у порядку, встановленому законом, тому колегія суддів вважає, що з нього в дохід держави необхідно стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 631 грн 74 коп. 
Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
                                    У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги відповідача Державного підприємства «Дослідне господарство «Перемога» Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України, позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 жовтня 2020 року в даній справі залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 631 (одна тисяча шістсот тридцять одна) грн 74 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: