Постанова
Іменем України
28 січня 2021 року
м. Київ
справа № 130/2073/18
провадження № 51-4427км20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                               ОСОБА_1 ,  
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 23 червня 2020 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №  32018020000000011, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Обухів Мурованокуриловецького району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , раніше несудимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 Кримінального кодексу України (далі – КК).
 
Короткий зміст вироку, оскарженого судового рішення і встановлені обставини
За вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 11 грудня 2019 року ОСОБА_6 було визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 1 ст. 204 КК та виправдано у зв`язку з недоведеністю обвинувачення.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що він 3 лютого 2018 року в м. Могилеві-Подільському Вінницької області всупереч вимогам Закону України  від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», учинив незаконне придбання з метою збуту за невстановлених обставин у невстановлених осіб незаконно виготовлений спирт етиловий, який відповідно до ст. 215 Податкового кодексу України (далі – ПК) є підакцизним товаром, без належних документів, що посвідчують якість та відповідність товару ДСТУ та потім незаконно транспортував його для збуту.
Так, ОСОБА_6 за не встановлених слідством обставин, діючи умисно, спеціально облаштував власний тентований напівпричіп «Fruenauf TF34C1» (державний номерний знак НОМЕР_1 ) для прихованого незаконного транспортування спирту етилового.
3 лютого 2018 року ОСОБА_6 за невстановлених слідством обставин, перебуваючи у м. Могилеві-Подільському, за відсутності ліцензії та документів, що підтверджують якість і законність виробництва спирту, з метою збуту придбав та помістив до власного спеціально обладнаного напівпричепа «Fruenauf TF34C1», всередині якого містилася вмонтована та підлаштована для прихованого незаконного транспортування спирту етилового металева цистерна, 25 000 л цієї рідини.
Надалі того ж дня,  ОСОБА_6 залишив у кабіні власного автомобіля «DAF XF 95.480» супровідні документи на товар, що мали ознаки підробки і відповідно до яких нібито здійснювалося транспортування будівельних матеріалів. Крім того, з метою уникнення кримінальної відповідальності ОСОБА_6 замаскував факт транспортування спирту етилового, заклавши вхід до напівпричепа упаковками мінеральної вати висотою близько 3 м.
3 лютого 2018 року ОСОБА_6 за попередньою домовленістю за грошову винагороду з водієм ОСОБА_7 про перевезення його транспортного засобу із спеціально обладнаним напівпричепом «Fruenauf TF34C1»з м. Могилева-Подільського до м. Вінниці здійснював супроводження вказаного автомобіля на іншому, невстановленому автомобілі, однак поблизу с. Коростівці Жмеринського району Вінницької області незаконне транспортування було викрито працівниками ОУ ГУ ДФС у Вінницькій області.
За результатами обшуку вказаного автомобіля виявлено та вилучено одну металеву цистерну ємністю 25 000 л, заповнену спиртом етиловим, який згідно з УКТЗЕД, затвердженою Законом України «Про митний тариф» належить до товарної позиції 2207 «Спирт етиловий, неденатурований, з концентрацією спирту 80 відсотків об`ємних одиниць або більше» та згідно зі ст. 215.3.1 є підакцизним товаром.
Наведені  дії   ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 204 КК як незаконне придбання з метою збуту і транспортування з цією метою незаконно виготовленого підакцизного товару.
Виправдовуючи  ОСОБА_6 , суд у вироку послався на те, що стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів для доведення його винуватості  у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК.Оцінюючи зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, суд зазначив, що  надані стороною обвинувачення докази були отримані в межах іншого кримінального провадження  № 32017020000000077 від 4 жовтня 2017 року, без пред`явлення суду відповідного рішення прокурора про виділення матеріалів досудового розслідування з вищезгаданого провадження. А тому місцевий суд визнав їх та похідні від них докази недопустимими. 
Вінницький апеляційний суд ухвалою від 23 червня 2020 року залишив вирок місцевого суду без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у цьому суді через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Обґрунтовує свої вимоги тим, що під час перегляді вироку апеляційний суд усупереч вимогам статей 370, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) належним чином не перевірив доводів, викладених у його апеляційній скарзі, не дав на них вичерпних відповідей, не здійснив оцінки досліджених доказів у провадженні та не зазначив у своєму рішенні конкретних підстав, з яких визнав подану скаргу необґрунтованою. Зокрема, прокурор зазначає, що поза увагою суду апеляційної інстанції залишилися доводи сторони обвинувачення про незаконність висновків суду першої інстанції стосовно визнання недопустимими зібраних доказів, при цьому жодних підстав, передбачених статтями 86, 87 КК, з яких вони визнані такими, рішення згаданого суду не містить. Також стверджує, що апеляційний суд не спростував його доводів про відсутність у прокурора визначених ст. 217 КПК підстав для об`єднання кримінальних проваджень №  32018020000000011, № 32017020000000077 після 7 лютого 2018 року в одне провадження, а надалі – для виділення у окреме провадження. На думку прокурора, суд апеляційної інстанції не зважив на допущені місцевим судом порушення в ході оцінки фактичних даних, не проаналізував їх і не зіставив, а тому необґрунтовано залишив без змін виправдувальний вирок.
На вказану касаційну скаргу виправданий ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 подали письмові заперечення, в  яких, посилаючись на безпідставність викладених у скарзі доводів, просять залишити її без задоволення, а оспорюване судове рішення – без змін.
Також захисник ОСОБА_8 надіслав заяву, в якій поінформував  Суд про здійснення розгляду справи без його участі та ОСОБА_6 .
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор підтримав касаційну скаргу сторони обвинувачення, просив скасувати ухвалу апеляційного суду  та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
 У пукті 1 ч. 1 ст. 438 КПК визначено, що підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК).
Доводи, наведені у касаційній скарзі прокурора, про істотні порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону, зокрема ст. 419 КПК, є обґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими згідно зі ст. 94 цього Кодексу. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави для його ухвалення.
Ухвала апеляційного суду — це рішення суду вищого рівня стосовно законності, обґрунтованості та вмотивованості рішення суду першої інстанції, що перевіряється в апеляційному порядку, і повинна відповідати вимогам статей 370, 419 КПК. 
Відповідно до ст. 419 КПК у мотивувальній частині ухвали апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. При залишенні заявлених вимог без задоволення, в ухвалі має бути зазначено підстави, за яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Тобто суд апеляційної інстанції повинен перевірити і проаналізувати всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, зіставити їх з наявними у справі матеріалами та дати на кожен вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. 
Апеляційний суд фактично виступає останньою інстанцією, яка зобов`язана перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції, і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК.
Однак цих вимог кримінального процесуального закону суд апеляційної інстанції,  переглядаючи вирок, не дотримався.
За матеріалами провадження, суд першої інстанції на підставі зібраних під час досудового розслідування та досліджених у ході судового розгляду доказів, дійшов висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК.
Не погодившись із вироком місцевого суду, прокурор подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просивскасувати згадане судове рішення й ухвалити  новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 204 КПК, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн.  Крім того, стверджував про порушення судом першої інстанції вимог ст. 94 КПК і наявність у справі належних, допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину.Вказував, що  суд не звернув уваги нам відсутність у органа досудового розслідування підстав, передбачених ст. 217 КПК, для об`єднання кримінальних проваджень №  32018020000000011, № 32017020000000077 після 7 лютого 2018 року в одне провадження, а надалі – для виділення в окреме провадження. Також сторона обвинувачення зазначила про необхідність  повторного дослідження окремих доказів.
Проте суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін вирок щодо ОСОБА_6 і без задоволення апеляційну скаргу сторони обвинувачення, належним чином не  розглянув викладених у ній доводів, не навів переконливих мотивів для їх спростування. У своїй ухвалі згаданий суд обмежився перерахуванням лише частини доказів, на які є посилання у вироку, і загальним формулюванням про правильність висновків суду першої інстанції щодо невинуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, та не розкрив суті зібраних у провадженні доказів, не проаналізував їх у контексті з конкретними доводами, зазначеними в апеляційній скарзі.
Зокрема, апеляційний суд належним чином не перевірив та не дав обґрунтованих відповідей на доводи сторони обвинувачення про відсутність у органа досудового розслідування підстав, визначених ст. 217 КПК, для об`єднання кримінальних проваджень №  32018020000000011, № 32017020000000077 після 7 лютого 2018 року в одне провадження, а надалі – для виділення в окреме провадження, оскільки після проведення першочергових слідчих (розшукових) дій слідчим 7 лютого 2018 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 32018020000000011 за ч. 1 ст. 204 КПК за фактом незаконного транспортування 25 000 л незаконно виготовленого спирту етилового, адже перевірена версія про вчинення вказаних правопорушень одними і тими ж особами у період з 3 по 7 лютого 2018 року не була підтверджена.
Крім того, в ухвалі апеляційного суду не наведено обґрунтованих і достатніх мотивів на спростування аргументів прокурора про безпідставне неврахування показань свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,  речових доказів (що вилучені 3 лютого 2018 року під час обшуку автомобіля «DAF XF 95.480»), листа слідчого ОСОБА_12 № 3/2018/02-011 від 11 червня 2018 року на адресу ТОВ «Епіцентр К» та відповіді цього товариства за № 816/18 від 16 червня 2018 року у їх сукупності та взаємозв`язку, і щодо ненадання цим доказам належної оцінки.
Зі змісту ухвали  вбачається, що апеляційний суд, погоджуючись з оцінкою доказів в оспорюваному вироку, не навів в ухвалі обґрунтувань допущення слідчими органами істотних фундаментальних порушень прав або свобод людини, які би зумовили визнання доказів недопустимими в аспекті статей 86, 87 КПК, як про це слушно вказує прокурор у скарзі.
Таким чином, суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив та не дав вичерпних відповідей на доводи у апеляційній скарзі сторони обвинувачення про безпідставне виправдання  ОСОБА_6 ч. 1 ст. 204 КК, чим порушив вимоги ст. 419 КПК, дійшовши передчасного висновку про законність у цій частині вироку суду першої інстанції.
 З огляду на викладене Суд вважає, що апеляційний розгляд у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 було здійснено формально, а закріплених у ст. 2 вказаного Кодексу завдань кримінального провадження не виконано, а тому постановлена цим судом ухвала не може вважатися такою, що відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Оскільки ухвалу апеляційного суду було постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, вона підлягає скасуванню на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, а кримінальне провадження – призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Отже, зважаючи на доводи, наведені в касаційних скарзі прокурора, її слід задовольнити частково.
Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно взяти до уваги зазначене, ретельно перевірити доводи, наведені в апеляційній скарзі, а також інші доводи сторони обвинувачення в касаційній скарзі, надати на них умотивовані відповіді, оцінити кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність – з точки зору достатності і взаємозв`язку, після чого ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення, яке відповідатиме ст. 370 цього Кодексу.
Керуючись статтями  433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Ухвалу Вінницького апеляційного суду від 23 червня 2020 року щодо ОСОБА_6  скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                               ОСОБА_2                   ОСОБА_3