ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/2700/20                                                                 Суддя (судді) першої інстанції: С.О. Кульчицький
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 18 січня 2021 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого-судді          Парінова А.Б.,
суддів:                              Земляної Г.В., 
                                        Ключковича В.Ю.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області  про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В С Т А Н О В И В:
До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДПС у Черкаській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №   0023045233 від 15.02.2020.
Позовні вимоги мотивовано тим, що за висновки камеральної перевірки, за наслідками якої відповідачем було встановлено несвоєчасну сплату узгодженої суми податкового зобов`язання по єдиному податку прийнято оскаржуване рішення, є помилковими, оскільки єдиний податок ним сплачувався своєчасно та в повному обсязі, що підтверджується квитанціями про оплату.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням Головним управління ДПС у Черкаській області подано апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої, апелянт посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Доводи апелянта, обґрунтовані зокрема, тим, що відповідно до даних ІКП по коду платежу «єдиний податок з фізичних осіб» 20 жовтня 2018 року при нарахуванні 744,60 грн. сплата до бюджету відсутня, в результаті чого щомісячно з жовтня 2018 року до лютого 2020 року на кожне 20 число виникала недоїмка та довідково нараховувалась штрафна санкція 50% ставки єдиного податку. При цьому, позивач зазначає, що сплата грошових зобов`язань платника податків іншими особами законодавством не передбачена. 
Разом з цим, апелянт зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні даного спору не було враховано приписи п. 22 ст. 22 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», що мало наслідком прийняття незаконного рішення.
За наведених обставин, Головне управління ДПС у Черкаській області стверджує, що судом першої інстанції не було враховано доводи та докази надані відповідачем, а також фактичні обставини справи, що відповідно до приписів ст.317 КАС України є підставами для скасування рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року та на підставі ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.
Позивачем надано до суду відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого останній зазначає, що з доводами апеляційної скарги категорично не погоджується, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Натомість, стверджує, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам у відповідності до норм матеріального та процесуального права.
За наведених у відзиві обставин, позивач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року без змін.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на строк, що не перевищує п`ятнадцяти днів.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 28.01.2015, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
З 01.02.2015 позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування та є платником 2 групи (ставка 20%  від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року).
На підставі пп. 20.1.4, 20.1.19 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, посадовою особою ГУ ДПС у Черкаській області проведено камеральну перевірку позивача з питань своєчасності сплати узгоджених податкових зобов`язань по єдиному податку. За наслідками перевірки складено акт №27/23-00-33-52/ НОМЕР_1 від 15.02.2020 (далі - акт перевірки), в якому встановлено несвоєчасну сплату узгодженої суми податкового зобов`язання по єдиному податку, чим порушено п. 295.1 ст. 295 Податкового кодексу України.
На підставі акта перевірки, відповідачем 15.02.2020 прийнято податкове повідомлення - рішення № 0023045233, згідно з яким за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання в сумі 13193,60 грн до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 50% у сумі 6596,80 грн.
Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням № 0023045233 від 15.02.2020, позивачем 02.04.2020 подано до Головного управління ДПС у Черкаській області заперечення та квитанції на підтвердження сплати єдиного податку своєчасно та в повному обсязі.
Листом Головного управління ДПС у Черкаській області від 17.04.2020 №1506/23-00-52-33-011 позивача повідомлено, що згідно з даними ІКП по коду платежу 18050400 "Єдиний податок з фізичних осіб" щомісячно відображаються нарахування авансових внесків єдиного податку та суми сплачені до бюджету, проте 20.10.2018 при нарахуванні 744,60 грн сплата до бюджету відсутня, в результаті чого щомісячно з жовтня 2018 року до лютого 2020 року на кожне 20 число місяців виникла недоїмка та додатково нараховувалась штрафна санкція 50% ставки єдиного податку. Також зазначено, що в наданій квитанції № 57 від 12.10.2018 в призначенні платежу вказано РНОКПП НОМЕР_2 ОСОБА_2 , тому сума сплати 744,60 грн зарахована в ІКП ОСОБА_2 , а нарахована штрафна санкція є правомірною.
Не погоджуючись з прийнятим відповідачем податковим повідомленням-рішенням    № 0023045233 від 15.02.2020, позивач за захистом порушених прав та інтересів до суду з даним позовом. 
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до місцевого бюджету в строк, встановлений п. 295.1 ст. 295 ПК України, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак судом першої інстанції зазначено, що дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених п. 122.1 ст. 122 ПК України.
З огляду на зазначене та враховуючи, що відповідачем жодним чином не спростовано, що сплачені позивачем кошти не надійшли на єдиний казначейський рахунок, суд першої інстанції дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити повністю.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі - ПК України).
Підпунктом 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України;.
Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно з п. 36.1 ст. 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Відповідно до п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з п. 295.1. ст. 295 ПК України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.
Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року.
Пунктом 300.1. статті 300 ПК України передбачено, що платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.
Відповідно до п.122.1. ст.122 ПК України несплата (неперерахування) фізичною особою - платником єдиного податку, визначеною підпунктами 1 і 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, авансових внесків єдиного податку в порядку та у строки, визначені цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього Кодексу.
Згідно з ч. 5 ст. 45, ч. 5 ст. 78 Бюджетного кодексу України податки/збори вважаються зарахованими до державного/місцевого бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок. Єдиний казначейський рахунок - це рахунок, відкритий Казначейству України в НБУ на якому консолідуються, зокрема, кошти державного/місцевого бюджету.
Пунктом 22.4 статті 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначено, що при використанні розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання.
Таким чином, судом першої інстанції було вірно зазначено, що для визначення правильності нарахування штрафу слід встановити факт невиконання платником єдиного податку обов`язку по сплаті сум податку, а також розмір недоїмки, на який нараховано штраф.
Законодавцем визначено правопорушення, за вчинення якого до правопорушника застосовуються штрафні санкції, зокрема, таким порушенням є несплата (неперерахування) фізичною особою - платником єдиного податку авансових внесків єдиного податку в порядку та у строки, визначені ПК  України.
Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується податковим органом 12.10.2018 - у строк, передбачений п. 295.1 ст. 295 ПК України, позивач здійснив сплату податкового зобов`язання з єдиного податку в сумі 744,60 грн за жовтень 2018 року до бюджету (рахунок 31416699023295 в УК у Маньківському районі). 
Так, з наявної у матеріалах справи квитанції № 57 від 12.10.2018 вбачається, що платником по операції з перерахування коштів у розмірі 744,60 є ОСОБА_1 . 
Водночас, у графі "Призначення платежу" вказано наступне: *; 101; НОМЕР_2 ; 18050400; ОСОБА_1 ; єдиний податок з фізичних осіб.
Разом з цим, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що здійснення помилки у призначенні платежу шляхом зазначення не правильного РНОКПП під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до місцевого бюджету в строк, встановлений п. 295.1 ст. 295 ПК України не може свідчити про порушення платником вимог податкового законодавства та відповідно бути підставою для притягнення такого платника податків до відповідальності, зокрема, застосування штрафів, передбачених п.122.1 ст. 122 ПК України.
Крім того, колегія суддів не приймає до уваги посилання контролюючого органу на положення п. 22.4 статті 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з огляду на наступне.
За приписами п. 32.3 ст. 32 Закону № 2346-111 банки зобов`язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених пунктом 22.6 статті 22 цього Закону.
Відповідно до п. 22.6 ст. 22 Закону № 2346-111, обслуговуючий платника банк у розрахунковому документі зобов`язаний перевірити відповідність номера рахунка платника та коду юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України/реєстраційним (обліковим) номером платника податків/реєстраційним номером облікової картки платника податків - фізичної особи (серії та номера паспорта, якщо фізична особа відмовилася від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та має відмітку в паспорті) і приймати цей документ лише в разі їх збігу. Крім цього, обслуговуючий платника банк перевіряє повноту, цілісність і достовірність цього розрахункового документа в порядку, встановленому нормативно-правовими актами Національного банку України. У разі недотримання зазначених вимог відповідальність за шкоду, заподіяну платнику, покладається на банк, що обслуговує платника.
Згідно п. 30. 1 ст. 30 Закону №2346-111 переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.
Відповідно до п. 3.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 (далі - Інструкція №22) реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України.
Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.
Згідно п. 2.9 Інструкції № 22 банк не має права робити виправлення в розрахунковому документі клієнта, за винятком випадків, обумовлених нормативно-правовими актами Національного банку України, які можуть стосуватися, зокрема, зміни з ініціативи банку платника номера рахунку платника, назви та коду банку платника, при частковому виконанні платіжної вимоги. Внесення банком змін до реквізиту платіжного доручення "Призначення платежу" нормативно-правовими актами не передбачається. Цей реквізит заповнюється платником таким чином, щоб надати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу.
Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України і несе за неї відповідальність. Заповнення цього реквізиту банки перевіряють лише за зовнішніми ознаками (пункт 3.7 глави 3 Інструкції № 22).
Пунктом 2.29 Інструкції № 22 передбачено, що платник має право в будь-який час до списання платежу з рахунку відкликати з банку, що його обслуговує, платіжне доручення в порядку, визначеному внутрішніми правилами цього банку, і оформити нове з необхідними змінами.
За приписами п. 1.19 Інструкції № 22 банк не несе відповідальності за достовірність змісту платіжного доручення, оформленого клієнтом, а також за повноту і своєчасність сплати клієнтом податків, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиного внеску) (обов`язкових платежів).
Крім того, в силу п. 33.2 Закону № 2346-111 платник        несе       відповідальність       за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ. П
Таким чином, питання щодо внесення змін до реквізиту "Призначення платежу" платіжного доручення після зарахування коштів на рахунок отримувача вирішується між платником та отримувачем коштів у порядку, узгодженому між ними, оскільки платники й отримувачі коштів здійснюють контроль за своєчасним проведенням розрахунків та розглядають претензії, що виникли, без участі банку.
Отже, порядок узгодження між сторонами питань щодо проведення безготівкових розрахунків після зарахування коштів на рахунок отримувача чітко не визначений законодавством та відбувається на власний розсуд сторонами таких розрахунків.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №2а-335/10/2670.
При цьому, колегія суддів зауважує, що у квитанції № 57 від 12.10.2018 платником зазначено безпосередньо ОСОБА_1 , у призначенні платежу також зазначені відповідні дані позивача. Щодо помилкового зазначення позивачем у призначенні платежу РНОКПП, то колегія суддів зазначає, що по-переше відповідачем не доведено суду, що внаслідок зазначеної помилки перераховані позивачем відповідно до вказаної квитанції кошти були зараховані у сплату податкових зобов`язань ФОП РНОКПП якого вказано у квитанції № 57 від 12.10.2018, а по-друге, відповідно до приписів п. 4.1.4 ст. 4 ПК України, в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу діє принцип презумпції правомірності рішень платника податку.
Отже, з огляду на встановлені обставини справи та норми чинного законодавства у їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що позивачем доведено неспростованими доказами те, що ним вживалися заходи для своєчасної та повної сплати єдиного податку, у той час як відповідачем жодним чином не спростовано, що сплачені позивачем кошти не надійшли на єдиний казначейський рахунок або були зараховані у погашення зобов`язань іншого платника податків.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріально та процесуального права.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на зазначене, та враховуючи, що колегією суддів не встановлено порушень судом першої інстанції під час вирішення даної справи, які відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для його скасування, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя                                                            А.Б. Парінов

Судді:                                                                                Г.В. Земляна

                                                                                          В.Ю. Ключкович