Справа № 2-116/11                                Головуючий у 1 інстанції: Городецька Л.М. 
Провадження № 22-ц/811/750/20                Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 42

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       16 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М., 
секретаря Жукровської Х.І.
з участю відповідача ОСОБА_1 
            розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 березня 2017 року в складі судді Городецької Л.М. у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про визнання кредитного договору недійсним, визнання договору поруки припиненим,-
встановила:
У серпні 2008 року позивач ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Позовна заява обґрунтована тим, що 17 серпня 2006 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю фірмою «ІФ Компанія Лімітед» (далі – ТзОВ «ІФ Компанія Лімітед») укладений кредитний договір № 22/06, за умовами якого ТзОВ «ІФ Компанія Лімітед» надано у борг 50 000,00 грн зі сплатою 19,00 % річних на строк до 17 серпня 2008 року.
28 грудня 2006 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТзОВ «ІФ Компанія Лімітед» укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору № 22/06, якою сторони кредитних зобов`язань погодили, крім іншого, підвищення процентної ставки за користування кредитними коштами до 20% річних.
Умовами додаткової угоди від 29 грудня 2006 року № 2 до кредитного договору від 17 серпня 2006 року № 22/06 сторони погодили, що банк надає позичальнику транш у розмірі 25000,00 грн на термін до 17 серпня 2008 року.
Згідно з умовами додаткової угоди від 08 травня 2008 року № 3 до кредитного договору № 22/06, сторони погодили підвищення процентної ставки за користування кредитом до 25 % з 12 травня 2008 року.
З метою забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору 17 серпня 2006 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТзОВ «ІФ Компанія Лімітед» укладений договір застави, згідно із яким позичальник передав у заставу належне йому на праві власності майно вартістю 54 791,25 грн.
28 грудня 2006 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТзОВ «ІФ Компанія Лімітед» укладений додатковий договір № 1 про внесення змін до договору застави від 17 серпня 2006 року, відповідно до якого в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 17 серпня 2006 року № 22/06 у заставу передано майно ТзОВ «ІФ Компанія Лімітед» вартістю 94558,25 грн.
28 грудня 2006 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 укладений договір поруки, згідно із яким ОСОБА_1 зобов`язався відповідати за неналежне виконання ТзОВ «ІФ Компанія Лімітед» умов кредитного договору, укладеного 17 серпня 2006 року з ПАТ «ВіЕйБі Банк».
У зв`язку із неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, станом на 30 січня 2017 року утворилася кредитна заборгованість у розмірі 380013,36 грн, яка складається із заборгованості за кредитом – 66 496,68 грн, процентів – 135 557,73, пені – 9 717,06 грн, 3 % річних за несплату процентів – 19 096,93 грн, 3 % річних за несплату кредиту – 5 990,16 грн, інфляційні втрати за несвоєчасне погашення кредиту – 51268,67 грн, інфляційні втрати за несвоєчасну сплату процентів – 81 978,82 грн.
З урахуванням уточнених позовних вимог ПАТ «ВіЕйБі Банк» просив суд стягнути з поручителя ОСОБА_1 кредитну заборгованість у розмірі 380 013,36 грн.
У жовтні 2012 року ОСОБА_1 подав до суду зустрічну позовну заяву до ПАТ «ВіЕйБі Банк» про визнання недійсними: кредитного договору від 17 серпня 2006 року та додаткових угод до нього; договору застави від 17 серпня 2006 року та додаткової угоди до нього; договору поруки від 28 грудня 2006 року.
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 22 червня 2006 року укладено кредитний договір №22/06 про надання кредиту на поповнення обігових коштів. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 28 грудня 2006 року укладено договір поруки. Оскільки відсоткова ставка за договором кредиту була збільшена до 19% річних без згоди поручителя, договір поруки є припиненим відповідно до ст. 559 ЦК України, так як внаслідок зміни зобов`язання без згоди поручителя, обсяг відповідальності позивача за зустрічним позовом було збільшено.
Тобто, підвищення процентної ставки за користування кредитом без погодження з поручителем тягне за собою припинення поруки.
Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 30 березня 2017 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» - відмовлено.
Позов ОСОБА_1 - задоволено частково.
Визнано таким, що припинив свою дію договір поруки від 28.12.2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний Банк» та ОСОБА_1 .
У задоволенні решти зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 – відмовлено.
Рішення переглядалося судами різних інстанцій.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 29 листопада 2017 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» відхилено.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 березня 2017 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 05 лютого 2020 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» задоволено частково.
Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 29 листопада 2017 року скасовано та справу направленона новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.07.2020 дану цивільну справу № 2-116/11 передано для розгляду головуючому судді (судді-доповідачу) Ніткевичу А.В. після судді Курій Н.М. у зв`язку з її звільненням.
В апеляційній скарзі ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» зазначає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального права та з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, недоведеністю обставин справи, які суд вважав встановленими.
Звертає увагу, що відповідно до договору поруки, укладеного 28 грудня 2006 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 , поручитель поручився за виконання позичальником умов Кредитного договору, а саме в повному обсязі всіх зобов`язань, які зазначені безпосередньо у Кредитному договорі в редакції, яка існує на момент укладання договору поруки, а також у разі внесення змін до Кредитного договору в майбутньому. 
Таким чином, поручитель письмово надав згоду нести солідарний обов`язок за виконання позичальником умов Кредитного договору не лише існуючих на момент підписання Договору поруки, а і таких, що виникнуть у майбутньому, в тому числі і у випадку внесення будь-яких змін до Кредитного договору, під якими розуміються і умови щодо збільшення відповідальності позичальника. 
Оскільки поручитель є керівником та представником позичальника, відтак укладаючи Кредитний договір та всі додаткові до нього угоди, ОСОБА_1 , як поручитель усвідомлював, знав та був згоден зі всіма змінами, що вносилися до Кредитного договору. 
Таке його ставлення до існуючих правовідносин слід розцінювати як конклюдентні дії щодо укладеного правочину та подальшого його виконання.
08.05.2008 ОСОБА_1 як представник та керівник позичальника підписав згоду № 3 до Кредитного договору, якою була збільшена процентна ставка. Як фізична особа, в тому числі і поручитель за Договором поруки, ОСОБА_1 розумів природу змін, що виникли через укладання Додаткової угоди № 3, таких дій не оскаржив. Письмова згода поручителя щодо можливих змін Кредитного договору, вже наявна у самому договорі, а подальше його ставлення безпосередньо до виникнення таких змін, має прояв у волевиявленні, прийнятті таких змін.
Апелянт вважає, що враховуючи наведене, можна зробити висновок про конкретність наміру поручителя виконати зобов`язання за договором поруки з урахуванням збільшення обсягу відповідальності.
Також, апелянт звертає увагу на те, що предметом позову за зустрічним позовом поручителя є правовідносини, які виникли на підставі Додаткової угоди № 3 до Кредитного договору, яка укладена 08.05.2008 за участі поручителя в якості представника позичальника, відповідно поручитель знав про такі відносини на момент підписання - 08.05.2008, тому визначений законом строк позовної давності для позичальника обраховується з дати укладання цієї Додаткової угоди № 3 та є таким, що сплинув станом на 11.10.2012 - дату звернення поручителя із зустрічним позовом до суду першої інстанції, відтак ОСОБА_1 пропустив строк позовної давності для звернення до суду із зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним, визнання договору поруки припиненим. 
Просив скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 березня 2017 року в повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги за первісним позовом задовольнити в повному обсязі, стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором № 22/06 від 17.08.2006, що укладений із ТзОВ «ІФ Компанія Лімітед» станом на 30.01.2017 в розмірі 407 283,20 грн., яка складається з: неповернутої суми кредиту в розмірі 66 496,68 грн.; простроченої сума по оплаті процентів в розмірі 135 557,73 грн.; нарахованої пені за неповернення кредиту в розмірі 9717,06 грн.; нарахованої пені за несплату процентів в розмірі 19 096,93 грн.; нарахованого індексу інфляції на суму неповернутого кредиту в розмірі 72 267,73 грн.; нарахованого індексу інфляції на суму несплачених процентів в розмірі 88249,60 грн.; нарахованих 3% річних через прострочення повернення кредиту в розмірі 5990,16 грн.; нарахованих 3% річних через прострочення сплати процентів в розмірі 9907,31 грн. та судові витрати.
В судовому засіданні відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Представник відповідача ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» в судове засідання не прибув, не повідомив суд про причину неявки.
На вимогу апеляційного суду директор департаменту банківського нагляду Національного банку України надав інформацію № 28362 від 30.11.2020, згідно із якою станом на 24.11.2020 в ЄДР міститься інформація про те, що ПАТ «ВіЕйБі Банк» знаходиться в стані припинення юридичної особи в результаті ліквідації з 31.03.2015, при цьому Державний реєстр банків не містить відомостей щодо реєстрації Національним банком України банку, що став правонаступником ПАТ «ВіЕйБі Банк».
На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, , а тому вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 на заперечення доводів скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково виходячи із такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що збільшення відповідальності поручителя без попереднього повідомлення та згоди поручителя відповідно до частини першої статті 559 ЦК України є підставою для припинення поруки. Укладаючи додаткові угоди до кредитного договору, його сторони підвищили розмір процентної ставки за користування кредитом до 25% річних, тобто умови кредитування були змінені і такі зміни призвели до збільшення відповідальності поручителя. 
Зважаючи на те, що ПАТ «ВіЕйБі Банк» без згоди поручителя підвищив розмір процентної ставки за користування кредитними коштами з 19 % до 25 % річних, тому договір поруки від 28 грудня 2008 року є припиненим відповідно до статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин. 
При цьому, суд першої інстанції зробив висновок, що зустрічні позовні вимоги про визнання кредитного договору з додатковими угодами, договору застави з додатковим договором про внесення змін до нього розірваними, не підлягають задоволенню, оскільки вони можуть бути заявлені лише сторонами оспорюваних правочинів, а саме ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТзОВ «ІФ Компанія Лімітед». 
Крім цього, договір поруки не підлягає розірванню, оскільки він є припинений внаслідок підвищення 08 травня 2008 року процентної ставки за користування кредитом з 19 % до 25 % річних. 
Натомість,  ОСОБА_1  не довів належними доказами наявність підстав для визнання договору поруки недійсним, тому суд визнав ці позовні вимоги безпідставними.
З наведених підстав, суд першої інстанції прийшов висновку, що позов ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» не підлягає до задоволення, а позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, а саме в частині припинення договору поруки від 28 грудня 2006 року.
Перевіряючи законність оскаржуваного рішення колегія суддів виходить з такого.
Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України). 
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Стаття 633 ЦК України передбачає, що договори, які укладаються банком з фізичними особами є публічними.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом встановлено, що 17 серпня 2006 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТзОВ «ІФ Компанія Лімітед» укладений кредитний договір № 22/06, за умовами якого ТзОВ «ІФ Компанія Лімітед» надано у борг 50 000,00 грн зі сплатою 19,00 % річних на строк до 17 серпня 2008 року.
28 грудня 2006 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТзОВ «ІФ Компанія Лімітед» укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору № 22/06, якою сторони кредитного договору погодили, крім іншого, підвищення процентної ставки за користування кредитними коштами до 20 % річних.
Умовами додаткової угоди від 29 грудня 2006 року № 2 до кредитного договору від 17 серпня 2006 року № 22/06 сторони дійшли згоди, що банк надає позичальнику транш у розмірі 25 000,00 грн на термін до 17 серпня 2008 року.
Згідно із умовами додаткової угоди № 3 до кредитного договору № 22/06, укладеної 08 травня 2006 року, сторони погодили підвищення процентної ставки до 25 % з 12 травня 2008 року.
З метою забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору 17 серпня 2006 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТзОВ «ІФ Компанія Лімітед» укладено договір застави, за умовами якого товариство передало у заставу належне йому на праві власності майно, балансова вартість якого становить 54 791,25 грн.
28 грудня 2006 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТзОВ «ІФ Компанія Лімітед» укладений додатковий договір № 1 про внесення змін до договору застави від 17 серпня 2006 року, відповідно до якого з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 17 серпня 2006 року № 22/06 в заставу передано майно ТзОВ «ІФ Компанія Лімітед» вартістю 94 558,25 грн.
28 грудня 2006 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки, згідно з яким ОСОБА_1 зобов`язався відповідати за неналежне виконання ТзОВ «ІФ Компанія Лімітед» умов кредитного договору, укладеного 17 серпня 2006 року з ПАТ «ВіЕйБі Банк».
У зв`язку із неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, станом на 30 січня 2017 року утворилася кредитна заборгованість у розмірі 407283,20 грн, яка складається із заборгованості за кредитом – 66 496,68 грн, процентів – 135 557,73, пені – 9 717,06 грн, 3 % річних за несплату процентів – 19 096,93 грн, 3 % річних за несплату кредиту – 5 990,16 грн, інфляційні втрати за несвоєчасне погашення кредиту – 72267,73 грн, інфляційні втрати за несвоєчасну сплату процентів – 88249,60 грн.
Задовольняючи частково вимоги за зустрічним позовом, суд першої інстанції врахував, що внаслідок укладення 28 грудня 2006 року додаткової угоди № 1 та 08 травня 2008 року додаткової угоди № 3 до кредитного договору, відбулось підвищення процентної ставки за користування кредитними коштами з 19 % до 25 %, які були надані банком ТзОВ «ІФ Компанія Лімітед» відповідно до кредитного договору від 17 серпня 2006 року, при цьому зміни до договору поруки, укладеного з ОСОБА_1 , про підвищення відповідальності поручителя не вносились.
Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).
За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.
Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.
До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.
Задовольняючи частково касаційну скаргу ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», скасовуючи ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 29 листопада 2017 року та направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний суд у постанові від 05 лютого 2020 року звернув увагу, що за своєю правовою природою згода поручителя на зміну зобов`язання є одностороннім правочином, для вчинення якого не передбачено обов`язкової письмової форми та вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (частина друга статті 205 ЦК України).
Судам, при вирішенні аналогічних спорів необхідно надавати належну оцінку діям поручителя, які б свідчили про надання ним згоди на збільшення обсягу своєї відповідальності.
За висновком Верховного Суду, вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що поручитель, обіймаючи посаду директора юридичної особи – боржника, та підписуючи додаткові угоди про зміну умов основного зобов`язання, був повідомлений про збільшення процентної ставки, тобто надав свою згоду на таке підвищення, відтак суд дійшов передчасного висновку про припинення поруки, у зв`язку із чим відмовив банку у стягненні з поручителя кредитної заборгованості.
Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
З врахуванням встановлених обставин справи та вказівок Верховного Суду, колегія суддів приходить висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення вимог ОСОБА_1 за зустрічним позовом про визнання таким, що припинив свою дію договір поруки від 28.12.2008 року, укладений між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний Банк» та ОСОБА_1 , з одночасним ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні такої вимоги.
В свою чергу, звертаючись із вимогами за первісним позовом ПАТ «ВіЕйБі Банк» звертав увагу, що у зв`язку із неналежним виконанням позичальникомТзОВ «ІФ Компанія Лімітед» умов кредитного договору, станом на 30 січня 2017 року утворилася кредитна заборгованість у розмірі 407283,20 грн, яка складається із заборгованості за кредитом – 66 496,68 грн, процентів – 135 557,73, пені – 9 717,06 грн, 3 % річних за несплату процентів – 19 096,93 грн, 3 % річних за несплату кредиту – 5 990,16 грн, інфляційні втрати за несвоєчасне погашення кредиту – 72267,73 грн, інфляційні втрати за несвоєчасну сплату процентів – 88249,60 грн.
За змістом ст.ст.526, 530 ч.1, 610 та 612 ч.1 ЦК України, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема, щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, норма якої застосовується й до кредитних правовідносин, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Згідно із правовим висновком, викладеним і постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року (Справа №444/9519/12, Провадження №14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України про дострокове повернення кредиту та нарахованих на день пред`явлення такої вимоги процентів за користування кредитом.
Після цього, кредитодавець має право лише на стягнення з боржника інфляційних втрат (якщо кредит було надано в національній валюті – в гривнях) та трьох процентів річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідно до статті 625 ЦК України.
Відповідно до п. 1.1.2 кредитного договору № 22/06 від 17 серпня 2006 року термін користування кредитом визначено до 16-00 години 17 серпня 2008 року, вказана умова договору додатковими угодами від 28.12.2006, 29.12.2006, 08.05.2008 не змінювалася.
Згідно із наявним у справі розрахунком станом на 20.08.2008 заборгованість за кредитним договором № 22/06 від 17 серпня 2006 року становить 96337,20 грн., яка складається з: 66496,68 грн. – прострочена заборгованість по кредиту; 1818,62 грн. – прострочені нараховані проценти за користування кредитом; 12848,19 грн. – пеня за несвоєчасне погашення основної суми боргу; 173,71 грн. – пеня за несвоєчасне погашення процентів; 15000 грн. – штрафні санкції відповідно до п. 3.3.3, п. 3.3.4, п. 3.3.5, п. 3.3.6 кредитного договору.
Отже, з огляду на наведені вище норми матеріального права й правову позицію Великої Палати Верховного Суду, з відповідача ОСОБА_1 у користь позивача ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором, яка склалася станом на день закінчення кредитного договору в сумі 96337,20 грн., а у задоволенні решти вимог за первісним позовом – відмовити.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України 
Відповідно до положень ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,  колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» - задовольнити частково.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 березня 2017 рокув частині відмови у задоволенні первісного позову Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» - скасувати.
Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ) в користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (код ЄДРПОУ 19017842, місцезнаходження 04119, м. Київ, вул. Зоологічна, 5) заборгованість за кредитним договором № 22/06 від 17.08.2006 в сумі 96337 (дев`яносто шість тисяч триста тридцять сім) гривень 20 копійок.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 березня 2017 рокув частині задоволення вимог ОСОБА_1 за зустрічним позовом про визнання таким, що припинив свою дію договір поруки від 28.12.2008 року, укладений між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний Банк» та ОСОБА_1 - скасувати, з одночасним ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні такої вимоги.
Врешті рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» 963 (дев`ятсот шістдесят три) гривень 37 копійок судового збору за звернення із позовної заявою та 1445 (одна тисяча чотириста сорок п`ять) гривень 05 копійок за подання апеляційної скарги.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в дохід держави 4664 (чотири тисячі шістсот шістдесят чотири) гривень 20 копійок за звернення із позовною заявою.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 17 лютого 2021 року.
Головуючий:                                                                                         А.В. Ніткевич   
Судді:                                                                                                  С.М. Бойко

       С.М. Копняк