П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 року
м. Рівне

Справа № 569/11739/20
Провадження № 22-ц/4815/425/21

Головуючий у Рівненському міському суді
 
Рівненської області: суддя Кучина Н.Г.
Додаткове рішення суду першої інстанції ухвалено 
повним текстом 12 січня 2021 року в м. Рівне
(фіксування судового засідання за допомогою 
звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось).

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючий: суддя Хилевич С.В.
судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" на додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 січня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" про відшкодування шкоди, 
в с т а н о в и в :
       Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04 грудня 2020 року задоволено ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" (далі – ПрАТ "СК "Перша") про відшкодування шкоди. 
Стягнуто з ПрАТ "СК "Перша" на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 25 038 гривень.
Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 гривень.
Додатковим рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 січня 2021 року стягнуто з ПрАТ "СК "Перша" на користь ОСОБА_1 витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 12 000 гривень. 
Ухвалюючи таке рішення, суд попередньої інстанції виходив із того, що позивачем підтверджено понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 12 000 гривень, а відповідачем за час судового розгляду справи жодних клопотань щодо зменшення цих витрат заявлено не було, тому дійшов висновку про можливість компенсації витрат адвоката. 
На ухвалене рішення по суті позовних вимог, а також на додаткове рішення відповідачем було подано апеляційну скаргу, де він покликався на порушення місцевим судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. 
Постановою Рівненського апеляційного суду від 30 березня 2021 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 грудня 2020 року – без змін. 
Щодо додаткового рішення, то, доводячи його неправомірність, заявник покликався на те, що позивачем, попередньо, відповідно до наданого детального опису робіт адвоката від 25 листопада 2020 року заявлялося про надання послуг на суму в 4 500 гривень. В період з дня складення детального опису робіт адвоката до ухвалення рішення по суті позовних вимог жодних судових засідань проведено не було. Однак 07 грудня 2020 року заявлена сума понесених витрат на правничу допомогу складала 12 000 гривень, тобто сума таких витрат зросла безпідставно майже втричі. Детального опису виконаних адвокатом робіт в розмірі 12 000 гривень надано не було, через що заявник вважав цю суму недоведеною.
З наведених підстав відповідач просив додаткове рішення суду скасувати. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.
Як з`ясовано матеріалами справи, до поданої в липні 2020 року позовної заяви було долучено детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних для надання правничої допомоги на підставі договору №0233-ц від 17 липня 2020 року, укладеним між Адвокатським об`єднанням "Автопоміч" та ОСОБА_1 щодо захисту інтересів останнього шляхом підготовки та подання цього позову (а.с. 25). 
В детальному описі робіт адвоката йдеться про те, що на консультацію клієнта, підготовчі дії та подання позовної заяви в суд витрачено адвокатом 5 годин робочого часу. Вартість однієї години становить 1 500 гривень, тобто загальна вартість виконаних послуг склала 7 500 гривень. 
У поданому відзиві на позов ПрАТ "СК "Перша" з приводу витрат на правничу допомогу зазначало, зокрема, що сума таких витрат безпідставно завищена, оскільки відповідно до детального опису робіт адвокат маніпулював тотожними поняттями надання юридичних послуг, адже при консультації клієнта вчинялися такі самі дії, що й при підготовці та поданні позовної заяви. Крім того, адвокатом вказано, що він копіював документи для третіх осіб, тоді як учасниками справи є лише позивач та відповідач (а.с. 59-61). 
У відповіді на відзив йшлося про те, що відповідач безпідставно не здійснив повної стартової виплати, позов не визнає, тобто порушення прав позивача триває, через що він змушений нести витрати на правничу допомогу. На його переконання, покладення на відповідача обов`язку з компенсації витрат на допомогу адвоката, в т.ч. спонукає особу утримуватися від подання безпідставних заяв і вчинення інших дій, що порушують права (а.с. 78-81). 
При цьому до відповіді на відзив було додано детальний опис робіт, згідно з яким на підготовку, написання, та направлення цих заперечень адвокатом було витрачено 3 години з розрахунку: одна година – 1 500 гривень; тобто вартість наданих послуг склала 4 500 гривень. 
У поданій до суду 26 листопада 2020 року заяві представник позивача – адвокат Стефківський В.І. вказував, що докази про оплату його довірителем наданої правничої допомоги будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення (а.с. 85). 
07 грудня 2020 року представник позивача звернувся до суду із клопотанням, де просив вирішити питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги в загальному розмірі 12 000 гривень, до якої додав рахунок-фактуру та квитанції про здійснення позивачем оплати за цим рахунком (а.с. 98-101). 
Право на професійну правничу допомогу гарантоване ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 та від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Склад та розміри витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу та входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
При визначенні суми відшкодування даних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Саме такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у Рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна та інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
Відповідно до ст.ст. 1, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги – це домовленість за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договором про надання правової допомоги.
19 лютого 2020 року Великою Палатою Верховного Суду прийнято додаткову постанову у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), де зазначено таке.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим, чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. 
За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. 
Для цілей розподілу судових витрат:
-        розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
-        розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. 
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що Цивільним процесуальним кодексом України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1.) їх дійсність; 2.) необхідність; 3.) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до Цивільного процесуального кодексу України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
Отже, враховуючи складність справи, обсяг та якість виконаних адвокатом робіт, витрачений час, значення цієї справи для позивача, колегія суддів вважає обґрунтованими, співмірними та підтвердженими належними доказами понесені позивачем витрати на правничу допомогу та погоджується з місцевим судом про необхідність покладення на відповідача обов`язку їх компенсувати. 
Як правильно зазначає представник позивача, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати іншу сторону, в даному випадку - це страховик, утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та вчинення дій, які перешкоджають отримати фізичній особі встановлену спеціальним законом регламентну виплату. 
Суд ураховує, що спір виник внаслідок неправильних дій страхової компанії, а це надає право суду покласти на неї судові витрати повністю. 
Згідно з ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Також колегія суддів зважає на та, що всупереч ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України відповідач клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не подав, неспівмірності витрат не довів. 
Доводи апеляційної скарги зводяться лише до того, що сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену попередньо. 
Хоча представником позивача відразу разом із позовною заявою було подано детальний опис робіт адвоката, пов`язаних із поданням позову на суму 7 500 гривень, а згодом опис робіт проведених для підготовки, написання та направлення відповіді на відзив, на загальну суму 4 500 гривень (7 500 + 4 500 = 12 000), тобто попередньо заявлена сума відповідала тій, що просила стягнути сторона позивача після ухвалення рішення по суті позовних вимог і страхова компанія про неї була обізнана. 
Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.
Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" залишити без задоволення, а додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 січня 2021 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                                                                  С.В. Хилевич
 
Судді:                                                                                                С.В. Боймиструк
Н.М. Ковальчук