П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  806/1943/18 
Головуючий у 1-й інстанції:  Гурін Д.М. 
          Суддя-доповідач:  Ватаманюк Р.В. 

24 лютого 2021 року
м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Ватаманюка Р.В. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Драчук Т. О. 
за участю:
секретаря судового засідання: Стаднік Л. В.,
позивача: ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу   ОСОБА_1  на  ухвалу   Житомирського окружного адміністративного суду  від  13 квітня 2020 року (прийняту у м. Житомирі) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Мартинівська сільська рада Пулинського району Житомирської області про  визнання дій протиправними, зобов`язання надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, 

В С Т А Н О В И В :
І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ  ЗАЯВИ
Позивач 19.03.2020 звернувся до Житомирського окружного суду з клопотанням про встановлення судового контролю за виконанням рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06.06.2018 у справі №806/1943/18.
В обґрунтування заявленого клопотання позивач вказав, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 06.06.2018 визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області, оформлену листом від 30.03.2018 №12741/0-1742/0/22-18, у наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення держаної власності в оренду строком на 49 років з цільовим призначенням "Для сінокосіння і випасання худоби» орієнтовною площею 45.0000  га, яка розташована в адмінмежах Бабичівської сільської ради Пулинського району Житомирської області за межами населеного пункту та зобов`язано Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області, видати наказ про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення держаної власності в оренду строком на 49 років з цільовим призначенням "для сінокосіння і випасання худоби" орієнтовною площею 45.0000 га, яка розташована в адмінмежах Бабичівської сільської ради Пулинського району Житомирської області за межами населеного пункту. Однак станом на дату подання заяви (19.03.2020) рішення від 06.06.2018 у справі № 806/1943/18  не виконане.
ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 13.04.2020 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06.06.2018 в адміністративній справі №806/1943/18.
Приймаючи вказану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду не може бути виконане відповідачем через відсутність у нього повноважень на розпорядження спірною земельною ділянкою, виконавчий лист визнаний таким, що не підлягає виконанню, і відповідно неможливо встановити судовий контроль за виконанням рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06.06.2018 у справі №806/1943/18.
Крім того, суд вказав, що діюче процесуальне законодавство не містить положень про  можливість після розгляду справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанції вирішувати питання про встановлення судового контролю.
ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказану ухвалу та прийняти нову, якою заяву позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення від 06.06.2018 у справі № 806/1943/18 задовольнити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що  порушене право позивача на отримання гарантованого Конституцією України та КАС України повного судового захисту, який закінчується виконанням судового рішення, відповідач свідомо вчиняє протиправні дії та надає вже скасовані накази на виконання рішення суду (постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2020 у справі № 806/1943/18), що свідчить про свідоме ухиляння від виконання рішення від 06.06.2018 у справі № 806/1943/18.
ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ
Відповідач у поданому відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що земельні ділянки за кадастровими номерами 1825480400:10:000:0518 та 1825480400:10:000:0519, до складу яких увійшла і запитувана позивачем земельна ділянка, більше не перебувають у розпорядженні Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано за Мартинівською сільською радою, а виконавчий лист ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 13.06.2019 визнано таким, що не підлягає виконанню, а тому відсутні підстави для задоволення клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06.06.2018 у справі №806/1943/18.
V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.05.2020 витребувано справу із суду першої інстанції. 
Адміністративна справа № 806/1943/18 надійшла до Сьомого апеляційного адміністративного суду 11.01.2021.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.01.2021 відкрито апеляційне провадження у вищевказаній справі.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.01.2021 справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 17.02.2021 о 10:10 год.
17.02.2021 в судовому засіданні оголошено перерву для ознайомлення позивачем з відзивом на апеляційну скаргу до 24.02.2021 об 11:00.
В судовому засіданні позивач підтримав вимоги апеляційної скарги, та просив колегію суддів її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове рішення, яким задовольнити клопотання про встановлення судового контролю за виконанням рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 6 червня 2018 року в адміністративній справі №806/1943/18.
Представник відповідача належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи в судове засідання не з`явився. 
VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 06.06.2018 у справі №806/1943/18 позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області, оформлену листом від 30.03.2018 №12741/0-1742/0/22-18, у наданні дозволу ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення держаної власності в оренду строком на 49 років з цільовим призначенням "Для сінокосіння і випасання худоби" орієнтовною площею 45,0000 га, яка розташована в адмінмежах Бабичівської сільської ради Пулинського району Житомирської області за межами населеного пункту. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області видати наказ про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення держаної власності в оренду строком на 49 років з цільовим призначенням "Для сінокосіння і випасання худоби" орієнтовною площею 45,0000 га, яка розташована в адмінмежах Бабичівської сільської ради Пулинського району Житомирської області за межами населеного пункту. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат. Вказане рішення набрало законної сили  24.10.2018.
05.12.2018, після набрання рішенням законної сили, видано виконавчий лист №3351/2018 про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області   видати наказ про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення держаної власності в оренду строком на 49 років з цільовим призначенням "Для сінокосіння і випасання худоби" орієнтовною площею 45,0000 га, яка розташована в адмінмежах Бабичівської сільської ради Пулинського району Житомирської області за межами населеного пункту.
02.01.2019 до Житомирського окружного адміністративного суду надійшла заява про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у порядку статті 374 КАС України.
В обґрунтування заяви було зазначено, що наказом від 27.09.2018 №6-3845/14-18-СГ "Про передачу земельної ділянки державної власності у комунальну" Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області передало спірні земельні ділянки до розпорядження Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області.  Спірні земельні ділянки вже є комунальною власністю, а Головне управління Держгеокадастру не є розпорядником земель комунальної власності.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 13.06.2019 задоволено заяву Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Визнано виконавчий лист №3351/2018 від 05.12.2018, виданий в адміністративній справі №806/1943/18, таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2019 визнано неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 13.06.2019 та відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 13.06.2019 за заявою Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. 
Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, на вказану земельну ділянку з кадастровим номером 1825480400:10:000:0519 з 04.10.2018 зареєстровано право власності за Мартинівською сільською радою, з формою власності – комунальна.
Крім того, відповідачем видано наказ від 30.01.2019 №6-331/14-19-СГ "Про виконання рішення суду" у зв`язку з неможливістю виконання рішення  суду, оскільки спірна земельна ділянка передана Мартинівській сільській раді і у Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з 01.10.2018 відсутні права на розпорядження та обов`язки по прийняттю будь-яких рішень щодо неї.
Вважаючи невиконаним рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06.06.2018 у справі №806/1943/18 позивач звернувся до суду першої інстанції з заявою про встановлення судового контролю за виконанням  цього рішення.
VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Статтею 129-1 Конституції України  визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному  законом  порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до приписів частини другої  статті 14 КАС України  судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Згідно зі  статтею 370 КАС України  судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення спричиняє відповідальність, встановлену законом.
За приписами частин 2-4 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №  1402-VIII судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.
Статтею 382 КАС України  передбачений судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах.
Відповідно до частин першої та другої вказаної статті суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З аналізу викладених норм вбачається, що судовий контроль за виконанням судових рішень здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту про виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.
При цьому законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд.
Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Разом з тим, Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.
У справі Soering vs UK (judgement of 7 July 1989) Європейський суд визначив, що Конвенція як правовий акт, що забезпечує захист прав людини, передбачає, що її гарантії мають бути реальними та ефективними. Крім того, будь-яке тлумачення прав та свобод, що гарантуються, має відповідати загальним рисам Конвенції, мета якої - забезпечення і розвиток ідеалів та цінностей демократичного суспільства. Таким чином, на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили.
Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.
Так, матеріалами справи встановлено, що питання фактичного виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06.06.2018  у справі №806/1943/18, вже було предметом розгляду в межах справи №240/8631/19 у постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.09.2019 та справи № 806/1943/18 у постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2020, де оцінці піддано саме законність наказів Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області від 30.01.2019 №6-331/14-19-СГ та №6-334/14-19-СГ.
Зокрема постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.09.2019 у справі № 806/1943/18 встановлено, що прийняття 30.01.2019 наказу про виконання рішення суду № 6-331/14-19-СГ та цього ж дня, 30.01.2019 скасування цього наказу іншим наказом №6-334/14-19-СГ Головне управління Держгеокадастру і Житомирській області допустило зловживання своїми правами з метою ухилення від виконання рішення суду у справі №806/1943/18 від 06.06.2018, а тому такі накази цим рішенням скасовано.
Разом з тим встановлено, що на момент прийняття вимоги державного виконавця Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області не прийнято рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою згідно рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06.06.2018, тобто фактично рішення суду не виконано.
Отже, факт протиправного невиконання рішення суду від 06.06.2018, яким Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області зобов`язано видати наказ про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення держаної власності в оренду строком на 49 років з цільовим призначенням "для сінокосіння і випасання худоби" (код КВЦПЗ А 01.08) орієнтовною площею 45.0000 (сорок п`ять) га, яка розташована в адмінмежах Бабичівської сільської ради Пулинського району Житомирської області за межами населеного пункту, встановлено судовим рішенням, яке набрало законої сили.
Частиною четвертою статті 78 КАС України  визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
При цьому, статтею 78 КАС України визначені преюдиційні обставини, тобто ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили. Зазначені преюдиційні обставини є підставами для звільнення від доказування.
Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене частиною першою статті 78 КАС України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.
Отже, за змістом частини першої статті 78 КАС України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.
Відтак, наявними в справі матеріалами підтверджується факт порушення відповідачем принципу обов`язковості судового рішення, яке набрало законної сили та направлене на відновлення порушених прав позивача.
Таким чином, суб`єкт владних повноважень - Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області зобов`язане здійснити усі необхідні і достатні дії для організації процесу виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06.06.2018, незалежно від будь-яких умов, а тому висновок суду першої інстанції, що рішення суду не може бути виконане відповідачем через відсутність у нього повноважень на розпорядження спірною земельною ділянкою є помилковим. При цьому слід вказати, що на момент прийняття судового рішення в відповідача були наявні повноваження по його виконанню. 
Разом з тим, варто зазначити, що відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-3845/14-18-СГ від 27.09.2018 земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, які розташовані за межами населених пунктів на території Мартинівської сільської об`єднаної територіальної громади Пулинського району Житомирської області, передані Мартинівській сільській раді. 
Тому, відповідач приймаючи вказаний наказ після набрання законної сили рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 06.06.2018 у справі №  806/1943/18  свідомо допустив  порушення законних прав позивача, що призвело до не виконання судового  рішення.
Водночас, у разі наявності причини які унеможливлюють виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06.06.2018 у справі №  806/1943/18 відповідач - суб`єкт владних повноважень повинен вказати на них у звіті про виконання судового рішення, і поважність цих причин має оцінюватися судом  за наслідками розгляду звіту.
Також варто зазначити, що за наявності обставин, що унеможливлюють виконання рішення суб`єкт владних повноважень може подати до суду заяву в порядку ст. 378 КАС України про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.
Крім того, висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, оскільки ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 13.06.2019 виконавчий лист №3351/2018 від 05.12.2018 виданий в адміністративній справі №806/1943/18,  визнано таким, що не підлягає виконанню є також необґрунтованим з огляду на таке.
Так, виконавче провадження є однією з форм виконання рішення.
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
При цьому в разі невиконання судових рішень у добровільному порядку приписами Закону № 1404-VIII урегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.
Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції" суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).
У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.
Крім того, у рішеннях Європейського суду з прав людини (у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, прослідковується однозначна позиція, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення як завершальна стадія судового процесу за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя.
Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту. Судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.
Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 23.09.2020 у справі №760/3142/17.
При цьому, колегія суддів зазначає, що відсутність виконавчого провадження не може бути перешкодою для виконання судового рішення, що набрало законної сили, і яке в силу приписів ст. 129 Основного Закону - Конституції України є обов`язковим до виконання.
Крім того, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що діюче процесуальне законодавство не містить можливості після розгляду справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанції вирішувати питання про встановлення судового контролю, з огляду на таке.
Відповідно до частини 1 статті 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Частиною 2 статті 383 КАС України встановлено вимоги до поданої заяви. Зокрема, зазначено, що у такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.
Згідно з частинами 4 та 5 статті 383 КАС України, заяву може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.
Таким чином, вказана процесуальна норма спрямована на захист прав особи-позивача щодо належного виконання рішення суду, яке набрало законної сили. Тобто якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання судового рішення порушуються його права, свободи чи інтереси, то він має право звернутись до суду в порядку ст. 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності"
При цьому  Верховний Суд у своїх постановах неодноразово доходив висновку про можливість установлення судового контролю вже після ухвалення рішення у справі, оскільки підставою є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача (постанови Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15, від 03.04.2019 у справі № 820/4261/18; від 27.12.2019  у справі № 580/988/19; від 22.01.2020 у справі № 440/207/19.
Так,  зокрема ВС  зазначив, що в разі невиконання судового рішення позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу щодо відповідача – суб`єкта владних повноважень, а невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження, що свідчить про активну роль суду в реалізації сторонами прав і законних інтересів, із приводу захисту яких він ухвалив судове рішення. 
Також слід звернути увагу на висновки ВП ВС, викладені в ухвалах від 20.06.2018 у справі № 800/592/17 та від 05.07.2018 у справі № 206/3911/17, відповідно до яких клопотання про встановлення судового контролю може бути подано й задоволено судом уже після ухвалення рішення у справі.
Оскільки як встановлено вище, рішення  Житомирського окружного адміністративного суду від 06.06.2018 відповідачем не виконано, та оцінюючи в сукупності наведені обставини, колегія суддів вважає за необхідне встановити судовий контроль за виконанням судового рішення, що сприятиме захисту прав позивача та призведе до встановлення дійсних причин невиконання судового рішення із застосуванням відповідних правових наслідків.
Водночас, належить зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області подати до Житомирського окружного адміністративного суду в 30-денний строк звіт про виконання рішення  Житомирського окружного адміністративного суду від 06.06.2018 в адміністративній справі №806/1943/18.
Також апеляційний суд  вважає за необхідне роз`яснити, що за приписами ч. 2 ст. 382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
VIII. ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової постанови. 
У силу  п. 2 ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі  ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити  повністю.
Ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року скасувати та прийняти нову постанову.
Клопотання ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 червня 2018 року у справі №806/1943/18 задовольнити повністю.
Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області подати до Житомирського окружного адміністративного суду в 30-денний строк звіт про виконання судового рішення від 06 червня 2018 року у справі №806/1943/18. 
Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає згідно ст. 328 КАС України. 

Постанова суду складена в повному обсязі  03 березня 2021 року.

Головуючий	 	 	Ватаманюк Р.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Полотнянко Ю.П.    Драчук Т. О.