ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2021 року          м.Дніпро         Справа №  908/562/20
Центральний  апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді: Березкіної О.В. (доповідач)
суддів: Антоніка С.Г., Дарміна М.О.
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу   
фізичної особи-підприємця Дубкова Артема Володимировича 
на рішення Господарського суду Запорізької області від 11.08.2020 року (суддя Левкут В.В.) у справі №908/562/20
за позовом фізичної особи-підприємця Дубкова Артема Володимировича, Запорізька область, м. Енергодар
до відповідача фізичної особи-підприємця Соколика Олексія Олеговича, Запорізька область, м. Енергодар
про стягнення 53 537, 11 грн.

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Фізична особа-підприємець Дубков Артем Володимирович звернувся до фізичної особи-підприємця Соколика Олексія Олеговича із позовом про стягнення 53537,11 грн. збитків.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 11.08.2020 року у справі №908/562/20 в задоволенні позову відмовлено.
          Не погодившись з рішенням суду, позивач - фізична особа-підприємець Дубков Артем Володимирович звернувся з апеляційною скаргою, в  якій просив рішення Господарського суду Запорізької області по справі №908/562/20 від 11.08.2020 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В  обґрунтування  своєї скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відповідачем повернуто майно 20.05.2019 без зауважень, оскільки, за доводами апелянта, фактично майно 20.05.2019 повернуто не було, оскільки    позивач  не підписав даний акт.
Апелянт вважає, що поза увагою  суду першої інстанції залишились інші докази, які підтверджують, що фактично майно не було повернуто позивачу. 
Зокрема,  апелянт  зазначає, що ним надані докази на підтвердження того, що спірне майно принаймні до 20.08.2019 знаходилось у відповідача, зокрема: копія акту про фактичне розташування, обстеження наявності конструкції зовнішньої реклами від 26.06.2019  по вул. Енергодарське шосе в районі  залізничного вокзалу; відповідь Управління містобудування та архітектури №96/01-12/01-19 від 02.07.2019 про знаходження станом на 02.07.2019 біл-борду на  визначеному місці. 
За доводами апелянта, рекламні конструкції були демонтовані Комунальним підприємством "Тепловодоканал" 19.12.2019, а до цього часу знаходились на визначених місцях та використовувались відповідачем.  
Апелянт зазначає, що внаслідок непередачі 20.05.2019 відповідачем майна позивачу, неповідомлення відповідачем позивача про припис №12 від 20.08.2019 про усунення порушень Правил розміщення об`єктів зовнішньої реклами шляхом демонтажу рекламної конструкції, позивачем втрачено майно - металеву конструкцію (рекламний двосторонній носій) - білборд (стійка металева, металеві площини розміром 3м*6м у кількості 2 шт.), місце розташування якого: м. Енергодар, по вул. Енергодарське шосе в районі  залізничного вокзалу вартістю 53 537,11 грн. 
Всі ці обставини, на думку апелянта, є підставами для скасування рішення Господарського суду Запорізької області  в повному обсязі з прийняттям у справі нового рішення про задоволення позову.
Крім того, апелянт   просить у  разі не задоволення апеляційної скарги зменшити судові витрати на професійну правничу допомогу ФОП Соколик на 3600,00 (три тисячі шістсот) гривень.
 Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.11.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Дубкова Артема Володимировича на рішення Господарського суду Запорізької області від 11.08.2020 року у справі №908/562/20; з урахуванням положень ч.2 ст.271 ГПК України справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, за наявними матеріалами, в порядку письмового провадження. 
  Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
          Відповідно до ч.5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
          За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
          Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідачем - фізичною особою-підприємцем Соколиком О.О. надано відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначено, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено матеріали справи, прийнято вірне рішення у відповідності до норм чинного законодавства, доводи позивача, в свою чергу, які зазначені в апеляційній скарзі, є безпідставними та необґрунтованими. Просив залишити оскаржуване рішення - без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення ( відзив на апеляційну скаргу).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Центральний  апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
          З матеріалів справи вбачається, що рішенням Виконавчого комітету Енергодарської міської ради № 346 від 20.10.2016 надано дозволи фізичній особі-підприємцю Соколику О.О. на розміщення 11 об`єктів зовнішньої реклами (білбордів) загальною площею 198 кв.м., в тому числі на Енергодарському шосе в районі залізничного вокзалу, терміном на 5 років.
20.10.2016 між Виконавчим комітетом Енергодарської міської ради (виконком) та Фізичною особою-підприємцем Соколиком Олексієм Олеговичем (користувач) укладений договір №42 на право тимчасового користування місцями розміщення об`єктів зовнішньої реклами, відповідно до п. 1.1., 1.2. якого (в первісній редакції) Виконком надає Користувачу у тимчасове платне користування місця, що перебуває у комунальній власності, для розміщення об`єктів зовнішньої реклами за адресами і на терміни відповідно до одинадцяти дозволу(ів) №№ 823-833 на розміщення зовнішньої реклами, виданих на підставі рішення Виконавчого комітету Енергодарської міської ради від 20.10.2016 № 346, згідно з Правилами розміщення об`єктів зовнішньої реклами в місті Енергодар, чинними на час видачі дозволів. Користувач використовує надані місця за цільовим призначенням, сплачує вартість користування місцями з дня отримання дозволів на розміщення зовнішньої реклами та звільняє у триденний термін місця, на яких термін дії дозволів припинений (закінчився).
Згідно із п. 4.1. договору № 42 від 20.10.2016 цей договір набирає чинності з моменту прийняття рішення про надання дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами та підписання даного договору сторонами і діє протягом строку дії дозволу(ів) №№ 823-833. Строк дії з 20.10.2016 до 20.10.2021.
До вказаного договору № 42 від 20.10.2016 підписана додаткова угода від 04.07.2019, відповідно до якої викладено п. 1.1. договору в наступній редакції: "Виконком надає Користувачу у тимчасове платне користування місця, що перебувають у комунальній власності, для розміщення об`єктів зовнішньої реклами за адресами і на термін відповідно до дозволу(ів) №№ 825, 826, 828, 830, 831, 832 на розміщення зовнішньої реклами, виданих на підставі рішення Виконавчого комітету Енергодарської міської ради від 20.10.2016 № 346, згідно з Правилами розміщення об`єктів зовнішньої реклами в місті Енергодар, чинними на час видачі дозволів".
01.03.2017 між Фізичною особою-підприємцем Дубковим Артемом Володимировичем (наймодавець) та Фізичною особою-підприємцем Соколиком Олексієм Олеговичем (наймач) був укладений договір безоплатного користування майном №2, за умовами якого Наймодавець передає майно в безоплатне тимчасове користування Наймачу, а останній зобов`язується повернути те саме майно. Наймодавець передає у безоплатне тимчасове користування Наймачу майно, а саме: - металеву конструкцію (рекламний двосторонній носій) - білборд (стійка металева, металеві площини розміром 3м*6м у кількості 2 шт.), місце розташування якого: м. Енергодар, на Енергодарському шосе в районі залізничного вокзалу. 
 Відповідно до пункту 2.1 договору підписання договору засвідчує факт передачі майна наймодавцем наймачу.
Пунктом 2.2 договору визначено, що передача майна в користування не тягне за собою виникнення у наймача права власності на це майно.
Згідно із пунктом 2.3 договору у разі припинення цього договору майно повертається наймодавцю. Майно вважається поверненим наймодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі.
Наймач зобов`язується: використовувати Майно, надане в безоплатне тимчасове користування, відповідно до його призначення та умов цього Договору (п.п. 3.1.1. Договору);  у разі припинення Договору повернути Наймодавцеві Майно у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в користування, з врахуванням нормального фізичного зносу (п.п. 3.1.2. Договору).
Наймач має право використовувати майно відповідно до його призначення та умов цього договору (пункт 3.2.1 договору).
Відповідно до п. 4.1 цей договір укладено на невизначений строк і кожна із сторін вправі відмовитися від договору в будь-який час, попередивши про це в письмовій формі іншу сторону за один місяць.
Відповідно до акту приймання-передачі майна від 20.05.2019 Фізичною особою-підприємцем Соколиком Олексієм Олеговичем (наймач) передано (повернуто) Фізичній особі-підприємцю Дубкову Артему Володимировичу (наймодавець) майно, а саме: металеву конструкцію (рекламний двосторонній носій) - білборд (стійка металева, металеві площини розміром 3м*6м у кількості 2 шт.), місце розташування якого: м. Енергодар, на Енергодарському шосе в районі залізничного вокзалу (п. 1).
Відповідно до пунктів 2, 3 акту приймання-передачі майна від 20.05.2019 на момент передачі майно знаходиться у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в користування. На момент передачі сторони зауважень одна до одної не мають.
Звертаючись до фізичної особи-підприємця Соколика Олексія Олеговича із позовом про стягнення 53537,11 грн. збитків, позивач -  фізична особа-підприємць Дубков Артем Володимирович посилався на порушення відповідачем умов договору, неповернення майна та невжиття ним заходів щодо його збереження,  внаслідок чого  йому заподіяні збитки  знищенням належного йому майна. 
Відмовляючи у задоволенні  позовних вимог, господарський суд першої інстанції виходив з  того, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за Договором, прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язання і завданими збитками та їх розмір. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Господарські взаємовідносини сторін врегульовано договором № 2 безоплатного користування майном від 01.03.2017,  за умовами  якого Наймодавець передає майно в безоплатне тимчасове користування Наймачу, а останній зобов`язується повернути те саме майно.
Фактично, за своїм змісто даний договір є договором позички, оскільки відповідно до статті 827 ЦК України, за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. До договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу.
Згідно із ч. 2 ст. 833 ЦК України користувач зобов`язаний: 1) користуватися річчю за її призначенням або відповідно до мети, визначеної у договорі; 2) користуватися річчю особисто, якщо інше не встановлено договором; 3) повернути річ після закінчення строку договору в такому самому стані, в якому вона була на момент її передання.
Частиною 2 ст. 834 ЦК України визначено, що позичкодавець має право вимагати розірвання договору і повернення речі у разі, якщо: 1) у зв`язку з непередбаченими обставинами річ стала потрібною йому самому; 2) користування річчю не відповідає її призначенню та умовам договору; 3) річ самочинно передана у користування іншій особі; 4) в результаті недбалого поводження з річчю вона може бути знищена або пошкоджена.
Відповідно до ст. 836 ЦК України передбачено, якщо після припинення договору користувач не повертає річ, позичкодавець має право вимагати її примусового повернення, а також відшкодування завданих збитків.
В матеріалах справи міститься акт приймання-передачі майна від 20.05.2019 (в примірнику позивача дата відсутня), підписаний сторонами у справі, за змістом якого ФОП Соколик О.О. (Наймач) передав (повернув) ФОП Дубкову А.В. (Наймодавець) майно, а саме: металеву конструкцію (рекламний двосторонній носій) - білборд (стійка металева, металеві площини розміром 3м*6м у кількості 2 шт.), місце розташування якого: м. Енергодар, на Енергодарському шосе в районі залізничного вокзалу (п. 1). В акті зазначено, що на момент передачі майно знаходиться у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в користування; на момент передачі сторони зауважень одна до одної не мають.
Вказане свідчить, що передане відповідачу за договором № 2 від 01.03.2017 майно повернуто позивачу, зазначене місце,  де знаходиться річ. Матеріали справи не містять доказів того, що вказаний акт був підписаний внаслідок обману чи через погрози насильства однією із сторін тощо. 
Враховуючи те, що відповідач згідно акту приймання-передачі майна повернув майно позивачу, договір безоплатного користування майном № 2 від 01.03.2017 припинив свою дію, а тому відповідач не несе будь-якої відповідальності за збереження майна після його повернення.
Відповідно до частини 1     статті 22 Цивільного кодексу України     особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно зі     статтею 224 Господарського кодексу України     учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.
Відповідно до частини 2 статті 22 Цивільного кодексу  України збитками є:
1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусила зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України  передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
За приписами статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
На кредитора покладено обов`язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов`язання, прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язанням і завданими збитками і їх розмір, на боржника - відсутність вини (статті 614, 623 Цивільного кодексу України).
Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв`язку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками.
Встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.
Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.
Розмір  збитків,   завданих   порушенням   зобов`язання, доказується кредитором.
При відшкодуванні збитків застосовуються загальні умови відшкодування шкоди, визначені статтею 1166 Цивільного кодексу України, які передбачають, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. 
Отже, відповідальність за порушення зобов`язання у вигляді відшкодування збитків настає за наявності таких умов: протиправної дії чи бездіяльності особи; заподіяння збитків в результаті такої дії чи бездіяльності особи; причинного зв`язку між протиправною дією чи бездіяльністю особи та заподіяними збитками; вини боржника.
В якості обґрунтування розміру завданих збитків позивач посилається на проектно-кошторисну документацію та довідку про вартість виконаних будівельних робіт за січень 2017 від 31.01.2017, підписану ФОП Дубковим А.В. та ТОВ "Рекламно-виробнича компанія "Арована". У вказаній довідці зазначено, що вартість робіт з виготовлення нового бігборда складає 53573,11 грн. 
В договорі безоплатного користування майном № 2 від 01.03.2017 вартість майна, яке передається в безоплатне користування, не вказана, що не дає змоги встановити реальну вартість цього майна на березень 2017 року.
При цьому позивач не довів той факт, що він поніс будь-які реальні збитки, оскільки не долучив до матеріалів справи докази сплати підрядних робіт з виготовлення білборду.
Матеріали справи не містять будь-яких первинних документів на підтвердження проведених розрахунків позивачем за виготовлення білборду.
Більш того, як зазначив у своїх запереченнях відповідач,  між сторонами було укладено  чотири договори безоплатного користування майном, предметом  кожного з яких виступає  металева конструкція ( рекламний двосторонній нсій) білборд ( стійка  металева, металеві площини розміром 3мх6м у кількості  2шт)  вартістю  53 537,11 грн., в той час  як      проектну документацію   позивач надав  щодо  виготовлення  лише одного нового бігборду.
Означене  підтверджує висновки суду першої інстанції про недоведеність розміру  завданих збитків.
Крім того, оскільки  відповідач  повернув  позивачу майно  за актом від 20.05.2019 року, а саме: металеву конструкцію (рекламний двосторонній носій) - білборд (стійка металева, металеві площини розміром 3м*6м у кількості 2 шт.), місце розташування якого: м. Енергодар, на Енергодарському шосе в районі залізничного вокзалу (п. 1), у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в користування; на момент передачі сторони зауважень одна до одної не мають, то місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку що майно, яке було передано відповідачу за договором безоплатного користування майна від 01.03.2017 № 2, було повернуто позивачу 20.05.2019.
При цьому, доводи апелянта про те,   що його екземпляр   акту приймання-передачі не містить дати його складання, не спростовують факт повернення  майна.
Так, сторонами у договорі безоплатного користування майна від 01.03.2017 №2 визначено, що підписання цього договору засвідчує факт передачі майна наймодавцем наймачу (пункт 2.1), майно вважається поверненим наймодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі (пункт 2.3). 
Таким чином, сторони у договорі безоплатного користування майна від 01.03.2017 №2 не конкретизували, яким чином відбувається передача майна у користування (шляхом встановлення конструкції, чи вже існуючий об`єкт) та не конкретизували, яким чином відбувається повернення об`єкту із користування (шляхом демонтажу конструкції чи іншим чином), а визначили, що майно вважається поверненим наймодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі.
З наведеного вбачається, що наявність акту приймання-передачі майна від 20.05.2019, підписаного представниками сторін, скріпленого їх печатками, за яким Фізична особа-підприємець Соколик Олексій Олегович (наймач) передав (повернув) Фізичній особі-підприємцю Дубкову Артему Володимировичу (наймодавець) майно, а саме: металеву конструкцію (рекламний двосторонній носій) - білборд (стійка металева, металеві площини розміром 3м*6м у кількості 2 шт.), місце розташування якого: м. Енергодар, на Енергодарському шосе в районі залізничного вокзалу, підтверджує повернення відповідачем позивачу майна, переданого у користування на підставі договору безоплатного користування майна від 01.03.2017 №2  у порядку, встановленому цим договором, 20.05.2019. 
Враховуючи, що відповідач виконав свій обов`язок із повернення майна у порядку, встановленому договором безоплатного користування майна від 01.03.2017 №2, 20.05.2019, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, що  знаходження спірного майна після 20.05.2019 є доказом неповернення такого майна позивачу   і    вину  відповідача у  його знищенні. 
При цьому, доводи апелянта про те, що суд не врахував інші надані ним докази, а саме:  копію рішення виконкому № 183, є  безпідставними, оскільки дане   рішення стосується  не позивача,  а прийняте відносно  відповідача та   виконавчого комітету.
З урахуванням викладеного, апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про необґрунтованість позовних вимог та про відмову у задоволенні позову.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем заявлені до стягнення з позивача витрати на надання професійної правничої допомоги в розмірі 7 000,00 грн.
Згідно з частинами 1-4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
07.04.2020 між Фізичною особою-підприємцем Соколиком Олексієм Олеговичем та Адвокатським бюро "Станіслава Гришина" був укладений договір про надання правової допомоги №1, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець відповідно до чинного законодавства України приймає на себе обов`язки надати юридичні послуги (правову допомогу) замовнику у справі № 908/562/20 ( а.с.207, т.1).
Відповідно до     Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність": договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (пункт 4 частини 1 статті 1); адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності) (частина  3 статті 4).
Відповідачем до матеріалів справи надано копію договору про надання правової допомоги № 1 від 07.04.2020, укладеного між ФОП Соколик О.О. (Замовник) та Адвокатським бюро "Станіслава Гришина" в особі керуючого Гришина С.В. (Виконавець), копію договору про надання правової допомоги від 07.04.2020, укладеного ФОП            Соколик О.О. та адвокатом Щасливою М.О., а також копію угоди № 1 про співпрацю у сфері надання правової допомоги між Адвокатським бюро "Станіслава Гришина" та Адвокатом Щасливою Мариною Олександрівною від 07.04.2020. 
Пунктом 1 договору про надання правової допомоги № 1 від 07.04.2020 зазначено, що Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе обов`язки надавати юридичні послуги (правову допомогу) Замовнику у справі № 908/562/20 за позовом ФОП Дубкова А.В. до ФОП Соколик про стягнення збитків в Господарському суді Запорізької області.
До договору про надання правової допомоги № 1 від 07.04.2020 відповідач надав копію акту прийому-передачі наданих послуг від 16.07.2020, який підписаний сторонами договору. За вказаним актом вартість наданих послуг складає 7000,00 грн. Вказаний акт містить перелік послуг, які надавалися за вказаним договором. 
16.07.2020 Адвокатське бюро "Станіслава Гришина" виставило рахунок-фактуру №СФ-1/04/20 від 13.04.2020 на загальну суму 7 000 грн., згідно договору про надання правової допомоги №1 від 07.04.2020.
14.04.2020 Фізична особа-підприємець Соколик Олексій Олегович оплатив за юридичні послуги згідно договору про надання правової допомоги №1 від 07.04.2020 та рахунку-фактури №СФ-1/04/20 від 13.04.2020  у сумі 7 000,00 грн., що підтверджується банківською квитанцією №5418475.
Згідно з частиною 2 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
В порядку частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України відповідачем подано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатами, та здійснених відповідачем витрат.
Факт оплати відповідачем професійної правничої (правової) допомоги, наданої у цій справі, підтверджується документально (копія квитанції про сплату 7 000,00 грн. додана до заяви про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу). Отже, в межах цієї справи відповідач зазнав судових витрат на професійну правничу допомогу, розмір яких становить 7 000 грн. 
З огляду на ступінь складності справи, кількість та обсяг підготовлених процесуальних документів і наданих сторонами доказів, час, витрачений адвокатами, місцевий господарський суд дійшов до висновку, що загальна вартість професійної правничої допомоги є обґрунтованою та співмірною, відповідає розміру, заявленому в попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, що зазначено у відзиві на позовну заяву.
Місцевий господарський суд дійшов до висновку, що заявлені відповідачем до стягнення витрати на професійну правничу допомогу адвоката, враховуючи обсяг наданих послуг та предмет позову, є законним та обґрунтованим. 
В той же час,  доводи апелянта про  необхідність зменшення розміру  витрат на правову допомогу  на 3600 грн., оскільки  адвокат Щаслива М.О.,  яка    представляла інтереси  відповідача в  трьох судових засіданнях, вартість    одного з яких 1200 грн., а загальном 3600 грн.,   у відповідності до  п. 3.1 Угоди № 4  надає послуги  безкоштовно, є неспроможними з огляду на наступне.
Так,  між  Адвокатським бюро  «Станіслава Гришина»  та адвокатом Щасливою М.О.  07.04.2020 року була укладена Угода № 1 про співпрацю у сфері  надання правової допомоги у справі № 908/562/20, пункт  3.1.  якої   передбачає, що залучений  до надання правової домоги  адвокат надає свої послуги адвокатському  бюро безоплатно.
В той же час,  договір про  надання правової допомоги  був укладений  між ФОП Соколик О.О. (Замовник) та Адвокатським бюро "Станіслава Гришина", і  саме на користь  адвокатського бюро    відповідачем було сплачено  витрати на правову допомогу.

Щодо витрат на правову допомогу  в суді апеляційної інстанції, колегія суддів    вважає, що ці вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Право та порядок подання заяви на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу визначено ч. 8 ст. 129 ГПК України, відповідно до якої докази щодо витрат на професійну правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення      судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Як вбачається з матеріалів справи, між АБ «Станіслава Гришина» та ФОП Соколик О.О. укладено договір про надання правової допомоги № 1 від 07.04.2020, предметом якого є надання правової допомоги по справі № 908/562/20.
          17.12.2020 між АБ «Станіслава Гришина» та ФОП Соколик О.О. укладено Додаткову угоду до Договору про надання правової допомоги № 1 від 07.04.2020, згідно якої Замовник зобов`язаний сплатити Виконавцю гонорар за надання останнім правової допомоги по справі № 908/562/20 в Центральному апеляційному господарському суді в розмірі 4 000 грн.
На виконання Договору про надання правової допомоги № 1 від 07.04.2020 з урахуванням Додаткової угоди до нього, Відповідачу надано наступні послуги:
-          Попередня консультація, укладання Додаткової угоди до договору про надання правової допомоги -200грн;
-          Аналіз апеляційної скарги та доданих до неї документів, формування стратегії ведення справи в суді апеляційної інстанції-1000грн.
-          Аналіз судової практики Центрального апеляційного господарського суду, правових позицій Верховного суду України, Верховного Суду (в т.ч. Великої Палати Верховного Суду)-300грн.
-          Складання та подання відзиву на апеляційну скаргу-2500грн.

22.12.2020. між АБ «Станіслава Гришина» та ФОП Соколик О.О. підписано Акт прийому-передачі наданих послуг згідно з Договором про надання правової допомоги № 1 від 07.04.2020.
      22.12.2020 ФОП Соколик О.О. сплачено на користь АБ «Станіслава Гришина» грошові кошти за Договором, що підтверджується квитанцією ПАТ КБ «ПриватБанк».
Вирішуючи питання щодо  розміру   витрат, колегія суддів    враховує наступне.
За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
          За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Проаналізувавши складність справи та виконаних адвокатом робіт, час,  витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та ціну позову, колегія  суддів погоджується з сумою у розмірі 4000 грн., яка відповідає складності справи,   співвідноситься з ціною позову   та    кількості  витраченого часу.
Таким чином,  підлягають стягненню на користь відповідача, як  обґрунтовані  витрати на правову допомогу у суді апеляційної інстанції, підлягає сума у розмірі 4000грн.
Таким чином, господарський суд Запорізької області всебічно, повно, об`єктивно дослідив всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального права, з дотриманням норм процесуального права, що у відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення  суду першої інстанції - без зміни.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст.275-282 Господарського процесуального кодексу України, суд Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -                                    
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Дубкова Артема Володимировича - залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Запорізької області від 11.08.2020 року  у справі №908/562/20- залишити без змін.
          Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на фізичну особу-підприємця Дубкова Артема Володимировича.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця Дубкова Артема Володимировича (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Соколика Олексія Олегович (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 4 000 грн. (чотири тисячі гривень).
Відповідно до ст. 327 ГПК України видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Запорізької області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3   ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.        
Повний текст постанови виготовлено та підписано 01.03.2021

Головуючий суддя                                                                              О.В.Березкіна

Суддя                                                                                                     М.О.Дармін

Суддя                                                                                                     С.Г.Антонік

У зв`язку з припиненням відправлення поштової кореспонденції в Центральному апеляційному господарському суді, про що складений акт від 23.11.2020, копії постанови Центрального апеляційного господарського суду від 26.02.2021 у справі №908/562/20 поштою не надсилаються.
Надіслати копії цієї постанови на електронну адресу:   фізичної особи-підприємця Дубкова Артема Володимировича, Запорізька область, м. Енергодар; фізичної особи-підприємця Соколика Олексія Олеговича, Запорізька область, м. Енергодар.