ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" лютого 2021 р.           Справа№ 910/4185/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Майданевича А.Г.
суддів:            Коротун О.М. 
          Суліма  В.В. 
 
секретар судового засідання: Вайнер Є.І.
за участю представників сторін: згідно з  протоколом судового засідання від 10.02.2021
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод"
на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2020 (повний текст рішення підписано 12.10.2020)
у справі № 910/4185/20 (суддя - Щербаков С.О.)
за позовом Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" 
до Антимонопольного комітету України
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт",
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - 1) Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія", 
2) Товариство з обмеженою відповідальністю "Атлантіс"
про   визнання недійсним рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2020 року Державне підприємство "Житомирський лікеро-горілчаний завод" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України (далі - відповідач, АМКУ, Комітет), в якому просив суд поновити позивачу строк на оскарження рішення Антимонопольного комітету України від 20.12.2018 за № 748-р та визнати недійсним та скасувати рішення  Антимонопольного комітету України за № 748-р від 20.12.2018.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне рішення є незаконним та необґрунтованим внаслідок неповного з`ясування та доведення обставин, які мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, оскільки в період 2017 - першого півріччя 2018 позивач був реальним конкурентом ДП "Укрспирт" на загальнодержавному ринку оптової реалізації спирту етилового ректифікованого. 

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.10.2020 у задоволенні позову відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд дійшов висновку, що у ДП "Укрспирт" були відсутні конкуренти на ринку оптової реалізації спирту етилового ректифікованого в територіальних межах України у 2017 - першому півріччі 2018 року. Суд також вказав, що у позивача відсутнє право на оскарження рішення Антимонопольного комітету України  № 748-р від 20.12.2018, оскільки він не є особою, визначеною у статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державне підприємство "Житомирський лікеро-горілчаний завод" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2020 повністю та ухвалити нове рішення, яким визнати недійсним та скасувати рішення Антимонопольного комітету України за №748-р від 20.12.2018.
Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
Апелянт зазначає про наявність у ДП "Укрспирт" реальних та потенційних конкурентів, що свідчить про відсутність у ДП "Укрспирт" 100% частки на досліджуваному Комітетом  ринку, а відтак і помилковість висновків його, викладених у рішенні №748-р. На думку скаржника, АМКУ під час розгляду антимонопольної  справи, штучно "викинув" Державне підприємство "Житомирський лікеро-горілчаний завод" з правомірно займаного ним відповідного ринку, а незалежна господарська діяльність заводу була кваліфікована ним, як технологічний процес виготовлення і продажу спирту з боку ДП "Укрспирт", що не відповідає дійсності.
Державне підприємство "Житомирський лікеро-горілчаний завод" стверджує, що Комітет при визначенні відсутності в ДП "Укрспирт" потенційних та реальних конкурентів на ринку оптової реалізації спирту етилового обмежився лише інформацією ДФС про наявність тільки у позивача ліцензії на оптову реалізацію спирту етилового. Доведення суб`єктом господарювання існування значної конкуренції не виключає обов`язку для Комітету доведення монопольного (домінуючого) становища такого суб`єкту господарювання, що було проігноровано відповідачем.
Скаржник стверджує, що АМКУ не дотримано принцип правової визначеності, який є складовою принципу верховенства права та якого Комітет зобов`язаний дотримуватись у своїй діяльності, що призводить до порушення прав апелянта.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу 

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач у своєму відзиві, наданому до суду 24.11.2020, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін. Крім того, відповідач вказує, що судом першої інстанції обґрунтовано визнано встановленими та доведеними обставини того, що у ДП «Укрспирт» були відсутні конкуренти на ринку оптової реалізації спирту етилового ректифікованого в територіальних межах України у досліджуваний Комітетом період. Відтак, твердження апелянта про наявність таких конкурентів та про те, що Комітет під час розгляду антимонопольної справи штучно "викинув" завод з правомірно займаного ним відповідного ринку є безпідставними та необґрунтованими.
Антимонопольний комітет України стверджує, що твердження апелянта про порушення принципу правової визначеності у зв`язку з відсутністю конкретизації форм та способів виконання зобов`язань, покладених на ДП «Укрспирт» суперечить нормам чинного законодавства про захист економічної конкуренції та усталеній правовій позиції Верховного Суду.
Відповідач зазначає, що у Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" відсутнє право на оскарження рішення Антимонопольного комітету України від 20.12.2018 року за № 748-р, оскільки воно не є особою, визначеною статтею 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції". 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2020 справу № 910/4185/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Гаврилюк О.М., Сулім В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2020 у справі № 910/4185/20 та призначений розгляд справи на 14.12.2020.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2020, у зв`язку з перебуванням судді Гаврилюка О.М. на лікарняному, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Коротун О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2020 прийнято апеляційну скаргу Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2020 у справі № 910/4185/20 до провадження у складі нової колегії суддів: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Коротун О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2020 оголошено перерву у розгляді справи № 910/4185/20 до 27.01.2021.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 повідомлено учасників справи, що судове засідання, призначене на 27.01.2021 не відбудеться у зв`язку з перебуванням судді Коротун О.М. 27.01.2021 у відпустці. Справу призначено до розгляду на 10.02.2021.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2021 відмовлено у задоволенні клопотання Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" про призначення експертизи.

Явка представників сторін

Третя особа-1 та третя особа-2 в судове засідання, призначене на 10.02.2021, не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені  належним чином, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями, наявними у матеріалах справи.
Враховуючи положення частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка третіх осіб обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутність зазначених представників.

Позиції учасників справи

Представник позивача та третьої особи на стороні позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 10.02.2021 підтримала доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просила її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення  позову.
Представник відповідача у судовому засіданні апеляційної інстанції 10.02.2021 заперечувала проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просила її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

20.12.2018 Антимонопольний комітет України прийняв рішення №748-р "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу", яким визнано, що з січня 2017 по червень 2018 Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" займало монопольне (домінуюче) становище на загальнодержавному ринку оптової реалізації спирту етилового ректифікованого відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції". 
Відповідно до п. 2  рішення,  визнано дії Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт", які полягають у безсистемному встановленні протягом 2017 - першого півріччя 2018 дискримінаційних цін для покупців спирту етилового 28 ректифікованого сорту "Люкс" незалежно від обсягів придбання спирту чи будь-яких інших об`єктивних критеріїв, порушенням, передбаченим пунктом 2 статті 50, частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді вчинення дій, що можуть призвести до обмеження конкуренції та ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання (покупців), які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку. 
За порушення, вказане в пункті 2 рішення Антимонопольним комітетом України, накладено на Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" штраф у розмірі 33 000 000 грн.  (п. 3 рішення).
Місцевий господарський суд встановив, що в провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/2921/19 за позовом Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" до Антимонопольного комітету України про визнання повністю недійсним рішення Антимонопольного комітету України від 20.12.2018 № 748-р "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу".
Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.08.2019 у справі № 910/2921/19, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2019 та постановою  Верховного Суду від 05.03.2020, у задоволенні позову Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" відмовлено. 
Частиною 4  статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Звертаючись з позовними вимогами позивач вказав, що відповідачем не доведено монопольного (домінуючого) становища ДП "Укрспирт" на ринку оптової реалізації етилового спирту з часткою 100 % та відсутність конкурентів на ринку.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови 

Статтею  5 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" унормовано, що Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції", "Про захист від недобросовісної конкуренції", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.
Основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині: здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; контролю за концентрацією, узгодженими діями суб`єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій; сприяння розвитку добросовісної конкуренції; методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції; здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель; проведення моніторингу державної допомоги суб`єктам господарювання та здійснення контролю за допустимістю такої допомоги для конкуренції (ст. 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").
Приписами статті 4 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів. 
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має такі повноваження, зокрема: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; розглядати справи про адміністративні правопорушення, приймати постанови та перевіряти їх законність та обґрунтованість; перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.
Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону України "Про захист економічної конкуренції" розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняттям розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.
За результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо (ч. 1 ст. 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції").
Як визначено статтею 41 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а також зазначено і у п. 12 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (Правил розгляду справ), які затверджено розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 р. № 5, доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення. Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями сторін і третіх осіб, поясненнями службових осіб та громадян, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Усні пояснення сторін, третіх осіб, службових чи посадових осіб та громадян, які містять дані, що свідчать про наявність чи відсутність порушення, фіксуються у протоколі.
Пунктом 32 Правил розгляду справ встановлено, що у рішенні наводяться мотиви рішення, зазначаються встановлені органом Комітету обставини справи з посиланням на відповідні докази, а також положення законодавства, якими орган Комітету керувався, приймаючи рішення. Під час вирішення питання про накладення штрафу у резолютивній частині рішення вказується розмір штрафу. Резолютивна частина рішення, крім відповідних висновків та зобов`язань, передбачених статтею 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у необхідних випадках має містити вказування на дії, які відповідач повинен виконати або від яких утриматися для припинення порушення та усунення його наслідків, а також строк виконання рішення.
Розпорядженням державного уповноваженого Антимонопольного комітету України від 22.12.2017 № 03/262-р за результатами розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" (далі - ТОВ "УДК"), було розпочато розгляд справи № 126-26.13/144-17 за ознаками вчинення державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" порушень, передбачених пунктом 2 статті 50 та пунктом 2 частини другої статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку спирту етилового ректифікованого шляхом застосування різних цін до рівнозначних угод з покупцями без об`єктивно виправданих на те причин (протягом 2017). 
Крім того, до матеріалів справи № 126-26.13/144-17 було приєднано заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлантіс" (далі - ТОВ "Атлантіс"), у зв`язку з чим розпорядженням державного уповноваженого Комітету від 27.08.2018 № 03/185-р за результатами розгляду заяви ТОВ "Атлантіс"  було розпочато розгляд справи № 126- 26.13/88-18 за ознаками вчинення державним підприємством спиртової та лікерогорілчаної промисловості "Укрспирт" порушень, передбачених пунктом 2 статті 50 та пунктом 2 частини другої статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку спирту етилового ректифікованого шляхом застосування різних цін до рівнозначних угод з покупцями без об`єктивно виправданих на те причин (протягом першого півріччя 2018 року).
Розпорядженням державного уповноваженого Комітету від 08.11.2018 № 03/253-р справи № 126-26.13/144-17 та № 126-26.13/88-18 об`єднано в одну та присвоєно № 126-26.13/116-18.
Суд першої інстанції встановив, що визначення монопольного (домінуючого) становища ДП "Укрспирт" здійснювалося в порядку, встановленому Методикою визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку, затвердженою розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 № 49-р, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 01.04.2002 за № 317/6605 (із змінами) (далі - Методика). 
Відповідно до пункту 2.1 Методики об`єктами аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища є: суб`єкт господарювання; група суб`єктів господарювання; конкретний товар (продукція, роботи, послуги), який випускається, постачається, продається, придбавається (використовується, споживається) цим (цими) суб`єктом (суб`єктами) господарювання. 
Суб`єктом господарювання, а саме об`єктом аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища, є ДП "Укрспирт" - виробник спирту та спиртовмісної продукції, який здійснює оптову реалізацію спирту етилового на внутрішній ринок України. 
ДП "Укрспирт" було створено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 № 672 "Про утворення Державного підприємства спиртової та лікерогорілчаної промисловості" на базі майна Державного концерну спиртової та лікерогорілчаної промисловості (концерн "Укрспирт"), державних підприємств і об`єднань спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, з віднесенням підприємства до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України. 
Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 13.03.2017 № 124 затверджено нову редакцію Статуту ДП "Укрспирт", яке належить до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України (далі - Статут). 
Основними напрямами діяльності ДП "Укрспирт" є: сприяння розвитку спиртової, лікеро-горілчаної промисловості, розв`язанню поставлених перед галуззю завдань щодо задоволення потреб країни і населення, підвищенню ефективного використання сировинних ресурсів, розвитку взаємовигідних зв`язків з вітчизняними і зарубіжними підприємствами та організаціями; виробництво та реалізація, зокрема спирту етилового ректифікованого (пункт 3.3 розділу 3 Статуту). 
ДП "Укрспирт" створено з метою здійснення єдиної державної політики у виробництві спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів (пункт 3.1 розділу 3 Статуту).
Під час розгляду справи Комітетом встановлено, що у 2017 - першому півріччі 2018 ДП "Укрспирт" здійснювало поставки спирту етилового ректифікованого на внутрішній ринок України на підставі укладених договорів поставки спирту на внутрішній ринок.
Згідно з Методикою, перелік товарів, щодо яких має визначатися монопольне (домінуюче) становище суб`єкта господарювання, складається з товарів (товарних груп), які обертаються в Україні чи на відповідній частині її території і які мають для продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів, користувачів) ознаки одного (подібного, аналогічного) товару (товарної групи).
Відповідно до абзацу другого статті 1 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" спирт етиловий - спирт етиловий-сирець, спирт етиловий ректифікований технічний, спирт етиловий денатурований (спирт технічний), спирт етиловий технічний, спирт етиловий ректифікований, що відповідають кодам 2207 і 2208 згідно з УКТЗЕД та виготовлені з крохмале- і цукровмісної сировини або з нехарчових видів сировини за спеціальними технологіями. 
Пунктом 5.1 Методики визначено, що товарні межі ринку визначаються шляхом формування групи взаємозамінних товарів (товарних груп), у межах якої споживач за звичайних умов може легко перейти від споживання одного товару до споживання іншого. 
Антимонопольним комітетом України встановлено у рішенні, що за даними Єдиного державного реєстру виробників спирту етилового, коньячного і плодового, спирту етилового ректифікованого виноградного, спирту етилового ректифікованого плодового, спирту-сирцю виноградного, спирту-сирцю плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, опублікованого на офіційному сайті Державної фіскальної служби України (далі - ДФС), упродовж 2017 - першого півріччя 2018 року ліцензії на право виробництва спирту етилового діяли у 18 підприємств-виробників спирту етилового. 
Частинами 1, 12 статті 14 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" встановлено, що імпорт, експорт або оптова торгівля спиртом етиловим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим здійснюються за наявності ліцензій лише державними підприємствами (організаціями), спеціально уповноваженими на це Кабінетом Міністрів України, крім оптової торгівлі спиртом етиловим на медичні та ветеринарні цілі, яка може здійснюватися за наявності ліцензії закладами охорони здоров`я та суб`єктами господарювання або організаціями зооветеринарного постачання незалежно від форм власності. Роздрібна торгівля спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим та виноградним дистилятом спиртовим забороняється. 
У частині 11 вказаної статті також визначено, що суб`єкти господарювання-виробники спирту етилового здійснюють його реалізацію вітчизняним споживачам через державні підприємства (організації), спеціально уповноважені на це Кабінетом Міністрів України, які отримали ліцензію на право оптової торгівлі. 
Усі суб`єкти господарювання-виробники спирту, що не входять до складу ДП "Укрспирт", здійснюють оптову реалізацію спирту шляхом укладання тристоронніх договорів на поставку спирту з ДП "Укрспирт" та покупцями. 
Відповідно до договорів поставки спирту на внутрішній ринок, укладених ДП "Укрспирт" із контрагентами - покупцями спирту, ДП "Укрспирт" здійснює оптову реалізацію спирту етилового ректифікованого. 
Разом з тим, рішенням АМК встановлено, що право на оптову торгівлю спиртом на внутрішньому ринку України протягом періоду 2017 - першого півріччя 2018 року мало виключно ДП "Укрспирт" (ліцензія видана ДФС 02.09.2015, серія АЕ № 297267, терміном дії з 02.09.2015 до 02.09.2020), що підтверджується інформацією, оприлюдненою на веб-сайті ДФС та листом ДФС від 11.06.2018 № 10055/99-99-12-01-01-16 (вх. № 7-126/6769 від 12.06.2018).
Крім того, відповідно до листа ДП "Укрспирт" від 10.10.2018 № 1.1.1.-1.9.3./2690 (вх. № 8-03/12597 від 10.10.2018) дія зазначеної ліцензії протягом вказаного періоду не зупинялась (не призупинялась).
Таким чином, підприємства які виробляють спирт, є учасниками технологічного процесу та не мають право здійснювати оптову реалізацію виробленого ними товару, тому не можуть виступати конкурентами ДП "Укрспирт" на досліджуваному ринку.
Відтак,  у ДП "Укрспирт" були відсутні конкуренти на ринку оптової реалізації спирту етилового ректифікованого в територіальних межах України у 2017 - першому півріччі 2018. 
Відповідно до частини 1 статті 12 Закону  України "Про захист економічної конкуренції", суб`єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо у нього немає жодного конкурента на цьому ринку або він не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб`єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар`єрів для доступу на ринок інших суб`єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин. 
Під час розгляду справи № 126-26.13/116-18 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції ДП "Укрспирт" не доведено, що воно зазнає значної конкуренції. ДП "Укрспирт" не було  надано переліку суб`єктів господарювання, яких він вважає своїми конкурентами на задіяному товарному ринку; не доведено наявності на ринку інших суб`єктів господарювання, які мали протягом досліджуваного періоду чинні ліцензії на право оптової торгівлі спиртом етиловим.
При цьому, оскільки лише ДП "Укрспирт" має ліцензію на імпорт спирту етилового ректифікованого, тому імпорт в Україну спирту, виробленого за кордоном, іншими суб`єктами господарювання є неможливим. 
Таким чином, ДП "Укрспирт" протягом 2017 - першого півріччя 2018 займало монопольне (домінуюче) становище на загальнодержавному ринку оптової реалізації спирту етилового ректифікованого, відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції", із часткою 100 %, тобто у ДП "Укрспирт" були відсутні конкуренти на ринку оптової реалізації спирту етилового ректифікованого в територіпльних межах України у вказаний період.
Враховуючи вказане вище, суд першої інстанції вірно встановив, що висновок Антимонопольного комітету України про те, що протягом 2017 - першого півріччя 2018 року ДП "Укрспирт" не мало конкурентів на ринку оптової реалізації спирту етилового ректифікованого, Державним підприємством "Житомирський лікеро-горілчаний завод" не спростовано. 
Стосовно посилань апелянта про недотримання Комітетом принципу правової визначеності, слід зазначити наступне.
Основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; сприяння розвитку добросовісної конкуренції; здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері публічних закупівель (ст. 3 Закону України "Про Антимонольний комітет України").
Положеннями частини першої статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Комітету приймають рішення, зокрема, про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.
З огляду на вказане вище, у Антимонопольного комітету України відсутні повноваження щодо надання суб`єкту господарювання вказівок (зобов`язання) з таких питань господарської компетенції останнього як шляхи встановлення недискримінаційних цін чи то характер залежностей та коефіцієнтів кореляції для визначення цін при формуванні цінової політики.
Таким чином, твердження позивача про порушення Комітетом принципу правової визначеності у зв`язку з відсутністю конкретизації форм та способів виконання зобов`язань, покладених на ДП "Укрспирт" суперечить нормам чинного законодавства про захист економічної конкуренції.
Місцевий господарський суд встановив, що в провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/2921/19 за позовом Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" до Антимонопольного комітету України про визнання повністю недійсним рішення Антимонопольного комітету України від 20.12.2018 № 748-р "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу".
Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.08.2019 у справі № 910/2921/19, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2019 та постановою  Верховного Суду від 05.03.2020, у задоволенні позову Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" відмовлено. 
Частиною 2    статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"    передбачено, що обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.2018 у справі №910/9823/17.
Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.
Суд зазначає, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.
Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Христов проти України", no. 24465/04, від 19.02.2009, "Пономарьов проти України", no. 3236/03, від 03.04.2008).
Даний принцип тісно пов`язаний з приписами ч. 4  ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.
Таким чином, факти, встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 29.08.2019 у справі № 910/2921/19, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді даної справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України "Про захист економічної конкуренції" при розгляді справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України: збирають і аналізують документи, висновки експертів, пояснення осіб, іншу інформацію, що є доказом у справі, та приймають рішення у справі в межах своїх повноважень; отримують пояснення осіб, які беруть участь у справі, або будь-яких осіб за їх клопотанням чи з власної ініціативи.
Згідно із частиною 1 статті 40 Закону України "Про захист економічної конкуренції"  особи, які беруть (брали) участь у справі, мають право: ознайомлюватися з матеріалами справи (крім інформації з обмеженим доступом, а також інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які беруть (брали) участь у справі, або перешкодити подальшому розгляду справи); наводити докази, подавати клопотання, усні й письмові пояснення (заперечення), пропозиції щодо питань, які виносяться на експертизу; одержувати копії рішень у справі (витяги з них, крім інформації з обмеженим доступом, а також інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі); оскаржувати рішення в порядку, визначеному законом.
Частиною 1 ст. 41 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що  доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення. Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями сторін і третіх осіб, поясненнями службових осіб та громадян, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Усні пояснення сторін, третіх осіб, службових чи посадових осіб та громадян, які містять дані, що свідчать про наявність чи відсутність порушення, фіксуються у протоколі.
Розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994  № 5, (у редакції розпорядження Антимонопольного комітету України від 29 червня 1998 року № 169- р) затверджені Правила розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (далі - Правила).
Пунктом 32 Правил передбачено, що у рішенні наводяться  мотиви  рішення,  зазначаються встановлені  органом  Комітету  обставини  справи  з посиланням на відповідні  докази,  а  також положення законодавства, якими орган Комітету керувався, приймаючи рішення. 
Відтак, законодавство про захист економічної конкуренції не містить вичерпного переліку доказів, які повинні бути зібрані органами Комітету під час розслідування справи про антиконкурентні узгоджені дії на торгах.
При цьому, судом не можуть досліджуватись та оцінюватись   додаткові пояснення сторін, які стосуються кваліфікації встановленого органом АМК порушення конкурентного законодавства, які не надавались у межах розгляду справи про порушення конкурентного законодавства.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.08.2019 у справі № 910/12487/19.
Господарські суди у розгляді справ про оскарження рішення Антимонопольного комітету України мають    перевіряти    правильність застосування органами Антимонопольного комітету України правових норм у розгляді антимонопольної справи, повноту з`ясування обставин, які мають значення для справи; доведення АМК обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; відповідність висновків, викладених у Рішенні АМК, обставинам справи. Водночас суди не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції та самостійно встановлювати, зокрема,  обставини інкримінованого порушення, збирати докази, що відноситься до дискреційних повноважень органів Антимонопольного комітету України під час розгляду антимонопольної справи. 
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 910/13306/18.
Разом з тим, статтею  60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.
Згідно із ст.  39 Закону України "Про захист економічної конкуренеції" особами, які беруть участь у справі, визнаються: сторони, треті особи, їх представники. Сторонами у справі є відповідач і заявник (у разі якщо справу розпочато за відповідною заявою). 
Заявником є особа, яка подала заяву, подання про порушення законодавства про захист економічної конкуренції. 
Відповідачем є особа, щодо якої здійснюється розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
Третьою особою є особа, залучена до участі у справі у зв`язку з тим, що рішення може суттєво зачепити її права та інтереси, охоронювані цим Законом. Про визнання третьою особою органами Антимонопольного комітету України приймається розпорядження, про що повідомляються особи, які беруть участь у справі.
Аналіз вказаної норми свідчить про те, що перелік осіб, яким законом надано право на оскарження рішень Комітету є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню, таким чином для оскарження рішень Комітету Державне підприємство "Житомирський лікеро-горілчаний завод" повинно мати один із процесуальних статусів, визначених у статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", якого позивач не має, оскільки відповідно до змісту рішення відповідачем у справі № 126-26.13/116-18 є Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт", а заявниками - Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Атлантіс".
З огляду на вказане вище, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у позивача права на оскарження рішення Антимонопольного комітету України  № 748-р від 20.12.2018, оскільки він не є особою, визначеною у статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції".
Статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації відповідно до Закону України "Про санкції"; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.
Беручи до уваги вкаже вище, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України  № 748-р від 20.12.2018, оскільки викладені в оскаржуваному рішенні висновки відповідача відповідають фактичним обставинам справи Комітету, нормам матеріального права, є законними та обґрунтованими.
На переконання колегії суддів, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006  №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній  скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.
Таким чином, апеляційна скарга Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2020 у справі № 910/4185/20  слід залишити без змін.
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2020 у справі № 910/4185/20   залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2020 у справі № 910/4185/20 залишити без змін.
3. Судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на Державне підприємство "Житомирський лікеро-горілчаний завод".
4. Матеріали справи №910/4185/20   повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

          Повний текст постанови підписано  15.02.2021.

Головуючий суддя                                                            А.Г. Майданевич 

Судді                                                                                О.М. Коротун

                                                                                В.В. Сулім