Ухвала
іменем України
22 березня 2021 року
м. Київ
Справа № 326/1101/20
Провадження № 51-766 ск 21
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого –        ОСОБА_1 , 
суддів:                       ОСОБА_2 ,   ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 2 грудня 2020 року, 
в с т а н о в и в:
Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 вересня 2020  року задоволено клопотання прокурора та кримінальне провадження, внесене 17 січня 2014 року до ЄРДР за №  12014080340000049 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, закрито на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 2 грудня 2020 року апеляційну скаргу заявника ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вищевказану ухвалу місцевого суду залишено без змін.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить переглянути ухвалу Запорізького апеляційного суду від 2 грудня 2020 року у касаційному порядку.
Так, скаржник вказує на те, що суд апеляційної інстанції безпідставно погодився з рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24  вересня 2020  року, яким кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, закрито на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.
Скаржник зокрема вказує на те, що суд першої інстанції не переконався, чи був він належним чином повідомлений про дату і час підготовчого судового засідання, яке відбулося 24 вересня 2020 року без його участі. Судову повістку про виклик на 24  вересня 2020 року він отримав по обіді в цей же день, звернувся до свого адвоката, яка по телефону дізналася про те, що підготовче судове засідання вже відбулося. Крім того, суд першої інстанції не надіслав йому копію ухвали від 18  вересня 2020 року та копію постанови прокурора від 18 серпня 2020 року.
Також ОСОБА_4 зазначає, що після останнього скасування постанови слідчого у даній справі не було проведено жодних слідчих дій. Слідчі умисно затягували досудове розслідування, незважаючи на те, що він вказав на трьох осіб, причетних до злочинів. При цьому слідчими не виконувалися вказівки, зазначені в ухвалах слідчих суддів, якими скасувалися постанови про закриття кримінального провадження. Суд першої інстанції, закриваючи кримінальне провадження, не дослідив факти незаконності дій слідчих та бездіяльності прокурорів у даному кримінальному провадженні. 
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі. 
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції Україниоргани державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України про кримінальну відповідальність обмежує строками давності повноваження держави щодо кримінального переслідування осіб, які вчинили кримінальні правопорушення. Зокрема, у ст. 49 КК України визначено матеріально-правові підстави та умови для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. 
При цьому необхідно зауважити, що застосування кримінально-правових норм здійснюється у межах кримінально-процесуальних відносин. Тобто застосування норм матеріального кримінального права можливе лише одночасно із застосуванням норм кримінального процесуального закону. 
Як зазначено у п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.
Згідно з ч. 4 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора. При цьому за змістом ст. 284 КПК України умовами для закриття кримінального провадження за вказаною підставою є невстановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі) та наявність відповідного клопотання прокурора. До того ж, за наявності вказаних умов закриття кримінального провадження на підставі пункту 3-1 ч. 1 ст.  284 КПК України є обов`язком суду.
Як убачається з копії оскаржуваної ухвали апеляційного суду, під час розгляду клопотання прокурора судом першої інстанції було встановлено, що, незважаючи на вжиття слідчим процесуальних заходів для встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, жодна з осіб у цьому кримінальному проваджені в якості підозрюваного допитана не була, повідомлення про підозру нікому не вручено, обвинувальний акт не складено та до суду не направлено, тобто не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення.
Кримінальне провадження, внесене 17 січня 2014 року до ЄРДР за №  12014080340000049 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, законом України про кримінальну відповідальність до тяжких чи особливо тяжких злочинів проти життя чи здоров`я особи або злочинів, за які згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі, не віднесено.
Апеляційний суд з посиланням на вищезазначені норми закону, правильно погодився з судом першої інстанції, що строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення даного кримінального правопорушення з урахуванням положень ст. 12 КК про тяжкість відповідного кримінального правопорушення та ст.  49 ККУкраїни, якою передбачені строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, закінчився 1  серпня 2014 року.
Крім того, з судового рішення вбачається, що під час апеляційного розгляду як заявник ОСОБА_4 , так і його представник погодилися як з тим, що особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, органом досудового розслідування не встановлено, так і з тим, що строк давності притягнення до кримінальної відповідальності закінчився.
При цьому апеляційний суд наголосив, що посилання в апеляційній скарзі на невиконання слідчим попередніх ухвал слідчих суддів місцевого суду, якими були скасовані попередні постанови про закриття кримінального провадження, що призвело до спливу строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, не може впливати на обов`язок суду закрити кримінальне провадження на підставі положень ст. 284 КПК України за наявності інших передбачених для цього законом підстав.
Крім того, на посилання ОСОБА_4 про те, що суд першої інстанції не переконався, чи був він належним чином повідомлений про дату і час розгляду підготовчого судового засідання, яке відбулося 24 вересня 2020 року без його участі, суд апеляційної інстанції надав мотивовану відповідь, вказавши, що нормами процесуального закону не передбачено обов`язкової участі заявника під час розгляду клопотання прокурора про закриття кримінального провадження на підставі п.  3-1 ч.  1 ст. 284 КПК України та розгляд клопотання прокурора відбувся у відповідності до абз. 4 ч. 4 ст. 284 КПК України.
Водночас, колегія суддів касаційної інстанції звертає увагу й на те, що під час розгляду апеляційної скарги заявника ОСОБА_4 у судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції були присутні і сам заявник ОСОБА_4 , і його представник ОСОБА_5 , яким були забезпечені належні умови для висловлення свої позиції.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів касаційного суду погоджується із зазначеним рішенням суду апеляційної інстанції та вважає висновок суду про наявність обставин, передбачених п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, обґрунтованим, а доводи касаційної скарги скаржника – неспроможними. 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги ОСОБА_4 з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст.  428 КПК України у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 2 грудня 2020 року. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
 
ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                               ОСОБА_3