Постанова
іменем України
15 березня 2021 року
м. Київ
справа № 1/1312/382/12
провадження № 51-1205ск21
Суддя Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду ОСОБА_1 , розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_2 – адвоката ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2020 року щодо ОСОБА_2 ,
встановив:
У касаційній скарзі захисника порушується питання про перевірку вказаного судового рішення в касаційному порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 387 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року(далі - КПК 1960 року) зміст касаційної скарги повинен відповідати вимогам, зазначеним у ст. 350 цього Кодексу.
Проте наведених вимог процесуального закону захисником не дотримано.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350 КПК 1960 року ускарзі має бути зазначений вирок, ухвала чи постанова, на які вона подається, і назва суду, який їх постановив, однак захисником у вступній частині касаційної скарги не вказано на яке саме рішення ним подано касаційну скаргу.
Як визначено п. 4 ч. 1 ст. 350 КПК 1960 року касаційна скарга повинна містити вказівку на те, в чому полягає незаконність судового рішення та доводи на її обґрунтування.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року підставами для скасування оскаржуваного рішення касаційним судом є: істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону; неправильне застосування кримінального закону; невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність підстав для скасування судового рішення суд касаційної інстанції має керуватися статтями 370 - 372 КПК 1960 року.
Однак, всупереч наведеним положенням процесуального закону, захисник у касаційній скарзі не покликається на порушення вимог закону, передбачених ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року та не конкретизує яких саме порушень допустився суд апеляційної інстанції, розглядаючи кримінальну справу щодо ОСОБА_2 , та не обґрунтовує у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановленого рішення, і чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом оскаржуваного рішення, відповідно до норм вказаної статті.
Натомість захисник посилається на однобічність і неповноту досудового і судового слідства, що не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції. Відповідно до вимог статей 368–369 КПК 1960 року вказані обставини є предметом перевірки виключно суду апеляційної інстанції. 
Крім того, положеннями ч. 2 ст. 350 КПК 1960 року передбачено, що при обґрунтуванні, зокрема, захисником необхідності зміни чи скасування судового рішення, скарга повинна містити посилання на відповідні аркуші справи, проте такі посилання у касаційній скарзі захисника відсутні.
Оскільки касаційний суд відповідно до правил ст. 395 КПК 1960 року перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення в тій частині, в якій воно було оскаржене, недотримання ст. 350 цього Кодексу перешкоджає вирішенню питання про витребування справи.
У зв`язку із зазначеним, відповідно до вимог ч. 2 ст. 388 КПК України 1960 року, справа може бути витребувана для її перевірки у касаційному порядку, лише за умови усунення зазначених недоліків та надходження повторної касаційної скарги в межах строку, передбаченого ч. 2 ст. 386 КПК 1960 року, або не пізніше одного місяця з дня одержання копії постанови про відмову у витребуванні матеріалів кримінальної справи.
Враховуючи наведене та керуючись ст. 388 КПК 1960 року, п. 15 розділу ХІ Перехідних положень до КПК від 13 квітня 2012 року, суддя
ухвалив:
Відмовити захиснику засудженого ОСОБА_2 – адвокату ОСОБА_3 у витребуванні кримінальної справи за його касаційною скаргою на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2020 року щодо ОСОБА_2 для перевірки в касаційному порядку.
Постанова оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                             ОСОБА_1