Справа № 381/1270/19                                                                                                   Головуючий в суді І інстанції Соловей Т. В.
Провадження № 22ц-824/2284/2021                                                                             Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(у порядку письмового провадження)
 
26 лютого 2021 року                                                                                                                                                   м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Поливач Л. Д. та Матвієнко Ю.О.,-
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2019 року у справі за позовом Кредитної спілки «Істок» до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2019 року представник КС «ІСТОК» звернувся до суду із цим позовом, обґрунтовуючи його тим, що 06 вересня 2018 року ОСОБА_1 було прийнято до КС «Істок», того ж дня між кредитною спілкою та відповідачем був укладений договір про споживчий кредит № ДК2-681, згідно якого відповідач отримав кредит в сумі – 17 000 гривень під 0,001% річних, строком на 12 місяців з обов`язком повернення до 06 вересня 2019 року. 
Вказує, що ОСОБА_1 не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором, через що станом на 28 лютого 2019 року за ним рахується заборгованість у розмірі 49 367,83 грн., яку він просить стягнути з відповідача на користь КС «Істок».
Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2019 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь КС «Істок» заборгованість за договором про споживчий кредит № ДК2-681 від 06 вересня 2018 року станом на 28 лютого 2019 року у розмірі 49 367,83 грн.
Не погоджуючись з цим рішенням,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволені позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і неповне з`ясування судом усіх обставин справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається зокрема на те, що позивач не надав формули проведеного нарахування заборгованості за відсотками, пенею та штрафами, не надав відомості щодо залишку заборгованості за тілом кредиту за кожен період нарахування відсотків та не надав відомостей щодо розміру суми погашеної заборгованості відповідачем, що очевидно ставить під сумнів суму нарахованого боргу. Зазначив, що нарахування пені та штрафів також суперечать ст. 61 Конституції України, крім того судом першої інстанції не було враховано того факту, що він є військовослужбовцем, а тому на нього розповсюджуються пільги встановлені п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» де зазначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, через що вважає висновок суду про наявність підстав для задоволення позову необґрунтованим. 
У свою чергу, представник Кредитної спілки «Істок» - Шкурак А. І. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною, оскільки нараховані позивачем плата, інфляційні втрати та відсотки відповідно до ст. 625 ЦК України не підпадають під дію Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним задовольнити її частково з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ухвалюючи заочне рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з тим, що відповідач порушив свої зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит № ДК2-681 від 06 вересня 2018 року та додатковим договором № 1 від 25 жовтня 2018 року, за ним утворилась заборгованість, яка станом на 28 лютого 2019 рік становить 49 367,83 грн., яка складається з: заборгованості за основною сумою кредиту – 17 000,00 грн., заборгованості за платою – 14 760,53 грн., заборгованості по відсотках – 0,08 грн., інфляційні нарахування – 1 556,27 грн., 100% річних, згідно ст.. 625 ЦК України та п. 4.7.3 договору про споживчий кредит – 11 050,95 грн., штраф – 5 000 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь КС «Істок».
Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 06 вересня 2018 року звернувся до Кредитної Спілки «Істок» із заявою про прийняття його до членів кредитної спілки та, відповідно до витягу з протоколу засідання правління Кредитної спілки «Істок» № 208 від 06 вересня 2018 року, ОСОБА_1 було прийнято до членів КС «ІСТОК» (а.с.11-13).
Того ж дня, відповідач сплатив на рахунок позивача обов`язковий пайовий та вступний внески (а.с.14, 15).
06 вересня 2018 року ОСОБА_1 надав до КС «Істок» заявку на отримання кредиту члена кредитної спілки «Істок», у зв`язку із чим на засіданні кредитного комітету Кредитної Спілки «Істок» прийнято рішення щодо надання кредиту, згідно поданої заяви (а.с.16).
06 вересня 2018 року між КС «Істок» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № ДК2-681, за умовами якого кредитор КС «Істок» надав позичальнику грошові кошти в сумі 17 000 грн. строком на 12 календарних місяців, тобто до 06 квітня 2019 року, який не може бути меншим, ніж строк повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Кредит надавався позичальнику за цільовим призначенням споживчий кредит на погашення боргу на умовах його забезпеченості, строковості, повернення та платності.
У відповідності до п.2.5 цього договору, плата за надання кредиту становить 26, 55 грн. щоденно.
У відповідності до п. 3.2. договору, процентна ставка за користування кредитом за даним договором становить 0,001 % річних.
Крім того, 25 жовтня 2018 року, між сторонами було укладено додатковий договір № 1 до договору про споживчий кредит № ДК2-681 від 06 вересня 2018 року, відповідного до якого сторони дійшли згоди змінити п. 2.5. договору про споживчий кредит № ДК2-681 від 06 вересня 2018 року та викласти його у наступній редакції: «п.2.5. плата за надання кредиту становить 106, 19 грн. щоденно».
У відповідності до видаткового касового ордеру від 06 вересня 2018 року, КС «Істок» видало ОСОБА_1 грошові кошти на суму 17 000 грн. (а.с.30).
Позивач посилається на те, що відповідач належним чином обов`язків з повернення кредитних коштів не здійснив, через що станом на 28 лютого 2019 року за ОСОБА_1 рахується заборгованість у розмірі 49 367,83 грн., яка  включає в себе: заборгованість за основною сумою кредиту – 17 000,00 грн., заборгованість заплатою – 14 760,53 грн., заборгованість по відсотках – 0,08 грн., інфляційні нарахування – 1556,27 грн., 100% річних, згідно ст.. 625 ЦК України та п. 4.7.3 договору про споживчий кредит – 11 050,95 грн., штраф – 5000 грн. (а.с.32-34).
14 лютого 2019 року КС «Істок» направила на адресу відповідача вимогу № 27 від 24 січня 2019 року, відповідно до якої відповідачеві було повідомлено про наявність заборгованості та вказано про необхідність погашення заборгованості по договору про споживчий кредит протягом 30 календарних днів, яку відповідач отримав 19 лютого 2019 року (а.с.31).
Відповідно до змісту заявки на отримання кредиту члена КС «Істок» Полудньовим З. В., завіреної належним чином працівниками спілки, місцем роботи заявника зазначена військова частина НОМЕР_1 , звання солдат, посада водій, вислуга років 1,5 місяців, розмір доходу отримувача 8200 грн., і у подальшому ОСОБА_1 також проходив військову службу (а.с.16, 122-124).
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).
Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Таким чином, оскільки відповідач ОСОБА_1 порушив свої зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит № ДК2-681 від 06 вересня 2018 року та додатковим договором № 1 від 25 жовтня 2018 року, та не повернув взятих коштів у розмірі 17 000, 00 грн., то позовні вимоги у частині стягнення основної суми боргу у розмірі 17 000, 00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Разом з тим, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Так, в статті 1, 2 даного Закону закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
В частині 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Вищевказаний пункт Закону є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.
Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц та від 11 грудня 2019 року у справі № 521/7927/16-ц.
Відповідно до ст.1 Закону України « Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Головним управлінням оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних Сил України надано інформацію (лист-відповідь від 01 жовтня 2015 року за вихідним № 822/2/8417) про наступне: відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303/2014 в Україні настав особливий період, скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України; на даний час в Україні діє особливий період.
Національним банком України дано роз`яснення стосовно перегляду умов кредитних договорів позичальників-військовослужбовців, а саме роз`яснено, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації», який набрав чинності з 08 червня 2014 року, внесено доповнення до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до яких, не підлягають нарахуванню штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами й організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду.
Національний банк 14 лютого 2020 року надіслав банкам додаткове роз`яснення щодо виконання ними вимог законодавства України, а саме не нараховування процентів, штрафів та пені за кредитами для професійних військових та контрактників із початку особливого періоду (із 18 березня 2014 року), а для мобілізованих військових із дати їх мобілізації.
В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року, тобто з 18 березня 2014 року, та триває по теперішній час.
Отже, як на час укладення вказаного кредитного договору, так і на час звернення представника КС «Істок» із цим позовом, ОСОБА_1 мав статус військовослужбовця Збройних Сил України, тому на ОСОБА_1 розповсюджуються пільги, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», який набрав чинності з 08 червня 2014 року, через що підстави для стягнення з відповідача на користь КС «Істок» відсотків, штрафних санкцій, пені та інших плат за невиконання зобов`язань за користування кредитом з початку і до закінчення особливого періоду, який діє і по теперішній час, відсутні, чого місцевим судом враховано не було. 
При цьому, доводи позивача про те, що КС «Істок» має право самостійно встановлювати плату за надання кредиту до уваги не приймаються, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про кредитні спілки» члени кредитної спілки мають право, зокрема, одержувати від кредитної спілки кредити та користуватися іншими послугами, які надаються членам кредитної спілки відповідно до її статуту.
Так, згідно п. 2 ст.21 Закону України «Про кредитні спілки», кредитна спілка має право самостійно встановлювати: розмір плати (процентів), яка розподіляється на пайові членські внески та нараховується на внески (вклади), що знаходяться на депозитних рахунках членів кредитної спілки; розмір плати (процентів) за користування кредитами, наданими кредитною спілкою; ціни (тарифи) на послуги, що надаються кредитною спілкою; види кредитів, що надаються кредитною спілкою, умови надання та строки повернення кредитів; способи забезпечення кредитних зобов`язань, вимоги щодо забезпечення погашення кредитів.
Крім того, відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України  від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16, у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 521/12726/16-ц, від 10 січня 2019 року у справі № 327/353/16.
З огляду на викладене, визначена позивачем «плата за надання кредиту» фактично є різновидом відсотків за користування кредитом, які не можуть бути нараховані на підставі п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», через що колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача плати за надання кредиту за договором № ДК2-681 від 06 вересня 2018 року у розмірі 14 760, 53 грн. 
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 18 постанови  №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду  цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року  «Про практику застосування  судами законодавства  при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин», за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає захистом майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних затрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами.
Оскільки 14 лютого 2019 року позивач звернувся до боржника із письмовою вимогою про дострокове повернення кредитних коштів протягом тридцяти днів, і цю вимогу ОСОБА_1 отримав 19 лютого 2019 року, а позивач звернувся до суду із цим позовом 21 березня 2019 року, то прострочення грошового зобов`язання не відбулося, через що підстави для застосування до відповідача відповідальності у вигляді інфляційних нарахувань та відсотків річних відповідно до ст. 625 ЦК України відсутні.
Разом з тим, доводи апелянта про те, що при нарахуванні заборгованості позивач не врахував зменшення суми тіла кредиту, на підставі проведених оплат відповідачем та при проведенні свого розрахунку значно збільшив розмір нарахувань, колегія суддів відхиляє, оскільки ці доводи не підтверджені належними і допустимими доказами.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням усіх обставин справи, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.
 
Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.
 
Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН – НОМЕР_2 ) на користь Кредитної спілки «Істок» (код ЄДРПОУ – 26364449) заборгованість за договором про споживчий кредит № ДК2 – 681 від 06 вересня 2018 року в сумі 17 000, 00 гривень.
 
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
 
Стягнути з Кредитної спілки «Істок» (код ЄДРПОУ – 26364449) на користь ОСОБА_1 (ІПН – НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 979 грн.71 коп.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий:                             Судді: