ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3601/21 Справа № 185/1714/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шаповалова І. С. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 рокуколегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого – судді Демченко Е.Л.
                суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О. 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2020 року по справі за позовом товариства з обмеженою  відповідальністю “Фінансова компанія” Європейська агенція з повернення боргів” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, –

в с т а н о в и л а:

       У березні 2020 року товариство з обмеженою  відповідальністю “Фінансова компанія” Європейська агенція з повернення боргів” (далі - ТОВ “ФК ”Європейська агенція з повернення боргів”) звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
       Вказували, що 14 вересня 2016 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №6391357674. 30 липня 2018 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір про відступлення права вимоги №20180730, згідно якого до ТОВ «ФК«Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги за кредитним договором №6391357674 від 14 вересня 2016 року, укладеного між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 . 
       Зазначали, що банк свої зобов`язання по наданню кредиту виконав в повному обсязі, однак відповідач перестала виконувати належним чином умови договору та має заборгованість за кредитом у розмірі 48 103,61 грн. 
       Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на їх користь суму заборгованості за кредитним договором №6391357674 від 14 вересня 2016 року в розмірі 48 103,61 грн., яка складається з наступного: заборгованості за основним боргом – 19 622,21 грн., заборгованості за відсотками – 3,19 грн., сума заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом) – 19 053, 65 грн., заборгованості за пенею – 9 424,56 грн.
       Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2020 року позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №6391357674від 14 вересня 2016 року у розмірі 48 103,61 грн., яка складається з наступного: заборгованості за основним боргом –19 622,21 грн., заборгованості за процентами – 3,19 грн., сума заборгованості за щомісячними процентами – 19 053, 65 грн., заборгованості за пенею – 9 424,56 грн.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» витрати по сплаті судового збору у сумі 2 102 грн.
       В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить скасувати заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2020 року та прийняти постанову, якою задовольнити частково позов ТОВ “ФК”Європейська агенція з повернення боргів” та стягнути з неї на користь позивача за кредитним договором 19 628,59 грн., з них: 19 622,21 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 3,19 грн. заборгованість за відсотками; 3,19 грн. пені.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що позивач до суми заборгованості включив 19 054, 65 грн. заборгованості за плату за управління кредитом, яка не передбачена умовами договору та не відповідає вимогам закону; позивач не надав розрахунку з посиланням на норми кредитного договору в частині стягнення пені, розмір пені повинно бути зменшено до розміру відсотків.
       “ФК ”Європейська агенція з повернення боргів” надало відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на обґрунтованість рішення місцевого суду, просили апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення місцевого суду залишити без змін. 
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга  ОСОБА_1  на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2020 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна. 
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
       Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.
       Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не в повному обсязі з огляду на таке.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено, що 14 вересня 2016 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №6391357674 (а.с.5-7).
       Згідно з умовами якого відповідач отримала від позивача кредит у розмірі 14 600 грн., з процентною ставкою 0,01 % річних, та з кінцевою датою погашення всієї заборгованості за кредитом 13 вересня 2019 року (включно).
       Погашення кредиту повинно здійснюватись відповідно до графіку платежів (а.с.7).
       30 липня 2018 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір про відступлення права вимоги №20180730, згідно якого до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги за кредитним договором №6391357674 від 14 вересня 2016 року, укладеного між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 .
       Згідно розрахунку позивача сума заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором становить 48 103,61 грн., яка складається з наступного: заборгованості за основним боргом – 19 622,21 грн., заборгованості за відсотками – 3,19 грн., сума заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом) – 19 053, 65 грн., заборгованості за пенею – 9 424,56 грн.
       Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, проте відповідач порушила умови договору та перестала належним чином сплачувати кредит, позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. 
       Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
       Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
       Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконувала, з неї підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за основною сумою боргу, за процентами та пеня.
       Доводи апеляційної скарги про те, що підлягає зменшенню розмір неустойки, позивач не надав розрахунку з посиланням на норми кредитного договору в частині стягнення пені, відхиляються колегією суддів.
       Частиною першою статті 551 ЦК України передбачено, що у разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити.
       Верховний Суд України в постанові від 3 вересня 2014 року у справі №6-100цс14 дійшов правового висновку про те, що істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Зменшення розміру неустойки є правом, а не обов`язком суду.
       Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
       Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
       При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Посилання апелянта на те, що розмір неустойки перевищує розмір збитків не вказує на обставини, які мають істотне значення, для зменшення неустойки.
       За таких обставин, підстави для застосування частини першої статті 551 ЦК України відсутні.
       Посилання апелянта на неправильний розрахунок пені колегія суддів відхиляє, оскільки розрахунок заборгованості відповідає умовам договору, кредитним договором передбачено нарахування пені від загальної суми прострочення, іншого розрахунку заборгованості за пенею ОСОБА_1 не надано, тому доводи апеляційної скарги в цій частині фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції.
       За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за пенею ухвалене з додержанням норм процесуального права і правильним застосуванням норм матеріального права.
       Разом з тим, апеляційний суд не погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення позову в частині стягнення з відповідача плати за управління кредитом.
       Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також Законом України «Про захист прав споживачів».
       Згідно з абзацом 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
       Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції Закону, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.
       З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 вбачається, що положення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.
       Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що умовами договору не передбачено плату за управління кредитом, крім того,нарахування плати за дії, які кредитодавець здійснює на власну користь є незаконним. 
       Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за щомісячними процентами (плати за управління кредитом) в розмірі 19 053,65 грн.
       Так як вимога позивача про стягнення з боржника заборгованості з плати за управління кредитом не ґрунтується на умовах укладеного між сторонами договору та суперечить вимогам закону, у цій частині позов задоволенню не підлягає.
       Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду в частині стягнення щомісячних процентів (плати за управління кредитом) в розмірі 19 053,65 грн. постановлене без дотримання зазначених вище вимог законодавства, а тому підлягає скасуванню у вказаній частині з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні вказаної вимоги.
       Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог загальна сума, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ “ФК ”Європейська агенція з повернення боргів”, підлягає зміні з 48 103 грн.61 коп. на 29 049 грн. 96 коп.
       В порядку ч.13 ст.141 ЦПК України, зважаючи на результат розгляду справи, пропорційно до задоволених вимог позовної заяви, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині суми стягнутих судових витрат з  ОСОБА_1  на користь ТОВ “ФК ”Європейська агенція з повернення боргів” шляхом їх зменшення з 2 102 грн. до 1 268 грн.19 коп.; з ТОВ “ФК ”Європейська агенція з повернення боргів” на користь апелянта підлягають стягненню судові витрати за звернення з апеляційною скаргою пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги в розмірі 1 248 грн.90 коп.
       Керуючись ст.ст.367,374,376,382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково. 

       Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2020 року скасувати в частині стягнення заборгованості за щомісячними процентами (плати за управління кредитом) в розмірі 19 053,65 грн. за кредитним договором №6391357674 від 14 вересня 2016 року.

       В задоволенні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія” Європейська агенція з повернення боргів” заборгованості за щомісячними процентами (плати за управління кредитом) за кредитним договором №6391357674 від 14 вересня 2016 року відмовити.

       Змінити заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2020 року, зазначивши загальну суму заборгованості за кредитним договором №6391357674 від 14 вересня 2016 року, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія” Європейська агенція з повернення боргів”, як 29 049 грн.96 коп. замість 48 103 грн.61 коп.

       Змінити заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2020 року в частині визначення судових витрат, що підлягають стягненню з  ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія” Європейська агенція з повернення боргів”, зменшивши їх розмір з 2 102 грн. до 1268 грн. 19 коп.

       В іншій частині заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2020 року залишити без змін.

       Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія” Європейська агенція з повернення боргів” на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1 248 грн.90 коп.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 12 березня 2021 року.

               Головуючий:                                                Демченко Е.Л.

               Судді:                                                        Куценко Т.Р.

                                 Макаров М.О.