ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" лютого 2021 р.                                                           Справа №907/836/20
Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів: 
головуючий суддя                                                                          Желік М.Б.
судді                                                                                                  Орищин Г.В.
                                                                                                           Галушко Н.А.
за участю секретаря судового засідання Гуньки О.П.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Київська торгівельно-інвестиційна компанія” б/н від 16.01.2021 (вх. № 01-05/295/21 від 20.01.2021) 
на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 30.12.2020 (суддя Андрейчук Л.В.) про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову
у справі №907/836/20
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Київська торгівельно-інвестиційна компанія”, с. Зірне Рівненська обл.
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Етнапелл”, м. Ужгород
про стягнення 201945,03 грн.

за участю представників: не з`явились

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 30.12.2020 у справі №907/836/20 у задоволенні заяви ТзОВ “Київська торгівельно-інвестиційна компанія”     б/н від 22.12.2020 (02.3.1-03/6828/20 від 28.12.2020) про забезпечення позову -     відмовлено. 
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням скаржник звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Закарпатської області від 30.12.2020 у справі №907/836/20, оскаржену ухвалу  скасувати та постановити нову, якою задоволити заяву ТзОВ “Київська торгівельно-інвестиційна компанія” про забезпечення позову, вжити заходів до забезпечення позову ТзОВ “Київська торгівельно-інвестиційна компанія” до ТзОВ “Етнапелл”, шляхом накладення арешту на пересувний причіпний подрібнювальний верстат Pezzolato PTH 400 G DRUM CHPPER, що належить ТзОВ “Етнапелл” та накладення арешту на грошові кошти в межах заявлених позовних вимог і можливих судових витрат у розмірі 224 974, 21 грн. на всіх наявних банківських рахунках  ТзОВ “Етнапелл” до набрання рішенням суду у справі №907/836/20 законної сили.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2021 справу №907/836/20 передано колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Желіка М.Б., суддів Орищин Г.В., Галушко Н.А. 
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 25.01.2021 скаржнику поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Закарпатської області від 30.12.2020  у справі № 907/836/20, відкрито апеляційне провадження, встановлено відповідачу строк для подання відзиву до 12.02.2021, розгляд справи призначено на 17.02.2021.
В судове засідання 17.02.2021 сторони явки повноважних представників в судове засідання не забезпечили, хоча належним чином та завчасно були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, долученими до матеріалів справи. Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до ч.3 ст.263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Враховуючи те, що явка учасників справи в судове засідання не визнавалась судом обов`язковою, учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі представників сторін за наявними матеріалами.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржувану ухвалу слід залишити без змін, з огляду на наступне.
В провадженні Господарського суду Закарпатської області перебуває справа за позовом ТзОВ «Київська торгівельно-інвестиційна компанія до ТзОВ «Етнапелл» про стягнення 201  945,03 грн.
22.12.2020 позивач звернувся до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на пересувний причіпний подрібнювальний верстат Pezzolato PTH400G DRUM CHPPER, що належить ТзОВ «Етнапелл», та накладення арешту на грошові кошти в межах заявлених позовних вимог і можливих судових витрат у розмірі 224  974,21 грн. на всіх наявних банківських рахунках ТзОВ «Етнапелл» до набранння рішенням суду у справі №907/836/20 законної сили. Зокрема, позивач вказав, що йому відомо про існування банківських рахунків відповідача в ПАТ «УКРСИББАНК» та АТ «ТАСКОМБАНК» (заява надійшла до суду 28.12.2020).
Вказану заяву позивач обґрунтував тим, що відповідач є боржником за зобов`язаннями не лише перед позивачем, а й перед іншими юридичними особами, що підтверджується наявністю в Єдиному державному реєстрі судових рішень одного рішення господарського суду та одинадцяти судових наказів про стягнення з відповідача коштів. Наведена обставина свідчить про те, що відповідач уникає виконання взятих на себе зобов`язань з оплати вартості товару та наданих послуг, а отже, існує обґрунтована підозра несплати боргу та вчинення дій щодо списання грошових коштів з банківських рахунків. Окрім того, після отримання позовної заяви відповідач повідомив, що буде вчиняти дії на затягування судового процесу. Оскільки грошові кошти знаходяться у повному розпорядженні відповідача, він може витратити їх не на погашення заборгованості перед позивачем, що унеможливить виконання ймовірного судового рішення у цій справі. Жодного нерухомого майна за відповідачем не зареєстровано, проте, у його власності перебуває пересувний причіпний подрібнювальний верстат Pezzolato PTH400G DRUM CHPPER, вартість якого становить 1  284  000,00 грн., що підтверджується договором поставки №01/1 від 01.11.2019 та технічним паспортом, що долучені до заяви про забезпечення позову. Таким чином, позивач вважає доцільним та правомірним обраний захід забезпечення позову щодо накладення арешту на грошові кошти та майно.
Постановляючи оскаржену ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення пощзову місцевий господарський суд дійшов висновку, що в поданій заяві ро забезпечення позову містяться виключно припущення заявника про можливе невиконання відповідачем рішення судуд у випадку ухвалення на його користь, заявник не навів обставин та не подав належних доказів, з якими законодавство пов`язує необхідність вжиття заявлених ним заходів забезпечення позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки наведеним в заяві про забезпечення позову обставинам та не взяв до уваги, що застосування заходів забезпечення позову щодо накладення арешту на грошові кошти та майно направлено, насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту та попередження можливості додаткового порушення прав та законних інтересів позивача – ТзОВ «Київська торівельно-інвестиційна компанія». 
Так, скаржник зазначає, що на підтвердження своїх доводів щодо необхідності вжити заходи забезпечення позову заявник надав суду докази, які свідчать про систематичне ухилення від виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань перед іншими контрагентами, а також докази відсутності нерухомого майна у відповідача, зокрема, було надано роздруківки судових наказів про стягнення боргу, рішення господарського суду та ухвали про відкриття провадження у справах про стягнення боргу, інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно, проте, місцевий господарський суд не надав належної оцінки таким доказам та не навів мотивів їх відхилення.
З покликанням на практику Європейського суду з прав людини позивач вказує, що ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. 
На переконання апелянта, накладення арешту на кошти та майно ТзОВ «Етнапелл» унеможливить зловживання відповідача своїми правами, і відповідно, він буде змушений шукати компромісні варіанти вирішення спору, що може сприяти примиренню сторін ще на стадії підготовки справи до судового розгляду і стимулювати відповідача до примирення. Водночас, арешт майна не призведе до порушення прав відповідача, оскільки відповідач користуватиметься ним і далі і отримуватиме прибуток.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що згідно із частиною першою  статті 137 ГПК України  позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Положення  статті 136 ГПК України  пов`язують вирішення питання про забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення у контексті положень  статті 73 ГПК України, яке (забезпечення) застосовується як гарантія задоволення вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, наявне у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Про обов`язковість належного обґрунтування підстав вжиття заходів забезпечення позову зазначено у постанові Верховного Суду     від 03.04.2020 у справі №904/4511/19. 
Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову.  При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Подібна правова позиція висловлена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 13.01.2020 у справі №922/2163/17.
Водночас, вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів усіх учасників; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності учасників правовідносин.
При цьому, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.
Як вбачається, з матеріалів оскарження ухвали Господарського суду Закарпатської області від 30.12.2020, на підтвердження обставин, зазначених в заяві в якості обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову, позивач надав суду пешої інстанції ряд доказів, які однак, на переконання колегії суддів, не доводять наявності фактичних обставин існування чи вчинення в майбутньому перешкод для виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Так, на підтвердження належності відповідачу верстата, на який позивач просить накласти арешт, до заяви додано копію договору поставки №01/11 від 01.11.2019, укладеного між ТзОВ «ЕТНА ПЕЛЛ», як продавцем, та ТзОВ «Етнапелл», як покупцем, про поставку причіпного подрібнювального верстату Pezzolato PTH400G DRUM CHPPER, вартість якого становить 1  284  000,00 грн, та копію технічного паспорта верстата (керівництво з експлуатації англійською та італійською мовами). 
Слід зазначити, що надана позивачем копія договору поставки від  №01/11 від 01.11.2019, а також копія технічного паспорта верстата (керівництва з експлуатації) не є належними доказами того, що верстат належить на праві власності відповідачу станом на 22.12.2020 (дата заяви про забезпечення позову), і свідчить лише про наявність у листопаді 2019 року договірних відносин між ТзОВ «ЕТНА ПЕЛЛ» та ТзОВ «Етнапелл», предметом яких є купівля-продаж верстата. 
Також, на підтвердження наявності великої кількості судових рішень про стягнення з відповідача заборгованості, позивач надав копію рішення Господарського суду Закарпатської області від 10.02.2020 у справі №907/677/19 про стягнення з ТзОВ «Етнапелл» на користь ПП «Терра-Пак» заборгованості на суму 21  962,49 грн., та  наказу від 14.04.2020, виданого на виконання цього рішення, копію ухвали Господарського суду Закарпатської області від 23.10.2020 про відкриття провадження у справі за позовом ФОП Сороки Г.М. про стягнення з ТзОВ «Етнапелл» заборгованості в сумі 17  800,00 грн., копії судових наказів Господарського суду Закарпатської області про стягнення заборгованості з ТзОВ «Етнапелл» на користь ТзОВ «Торгівельний будинок «Новіс» від 15.12.2020 у справі №907/831/20 на суму 46710,39 грн., від 15.12.2020 у справі №907/832/20 на суму 21  999,96 грн., від 14.12.2020 у справі №907/817/20 на суму 64804,00 грн., від 14.12.2020 у справі №907/816/20 на суму 163  441,25 грн., від 08.12.2020 у справі №907/808/20 на суму 4104,00 грн., від 17.12.2020 у справі №907/833/20 на суму 22899,98 грн., від 14.12.2020 у справі №907/814/20 на суму 56  339,54 грн., від 14.12.2020 у справі №907/815/20 на суму 63  449,88, від 14.12.2020 у справі №907/818/20 на суму 14.12.2020 на суму 129  443, 96 грн., у справі №907/819/20 від 14.12.2020 на суму 85  177,77 грн.
Слід зазначити, що наявність судових наказів перед одним контрагентом відповідача, датованих груднем 2020 року, станом на 22.12.2020 (дата заяви про забезпечення позову) не свідчить про безспірність стягненої заборгованості, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст.157 ГПК України боржник має право протягом 15 днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав. 
Таким чином, позивачем доведено наявність одного рішення про стягнення заборгованості з відповідача на суму 21  962,49 грн.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що покликання на наявність інших справ про стягнення заборгованості з відповідача не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.09.2020 у справі №910/1762/20.
З огляду на викладене,  колегія суддів вважає, що подана заява про забезпечення позову мотивована лише припущенням про ймовірну неможливість виконання рішення суду у цій справі, що не свідчить про існування підстав для  вжиття заходів забезпечення позову, та погоджується з висновками суду першоїі інстанції про відмову у задоволенні вказаної заяви.
Враховуючи встановлені обставини справи, зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, беручи до уваги межі перегляду оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають  задоволенню, а оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.
В порядку положень ст. 129 ГПК України сплачений скаржником за подання апеляційної скарги судовий збір слід покласти на скаржника.
У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, у відповідності до положень ч.5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення постанови у цій справі є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Київська торгівельно-інвестиційна компанія” б/н від 16.01.2021 (вх. № 01-05/295/21 від 20.01.2021)  - відмовити.
2. Ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 30.12.2020 у справі №907/836/20 – залишити без змін.
3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги – покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 26.02.2021.

Головуючий суддя                                                            Желік М.Б. 

                              суддя                                                            Орищин Г.В.

                                   суддя                                                             Галушко Н.А.