Постанова 
Іменем України
 
24 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 426/20825/18
провадження № 61-18093св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В.,   Петрова Є. В.,   
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Рудівська сільська рада Сватівського району Луганської області, 
відповідач - Сватівська районна державна адміністрація, 
відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Луганській області,
 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 03 липня 2019 року у складі судді Бабічевої Л. П. та на постанову Луганського апеляційного суду від 16 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Єрмакова Ю. В., Авалян Н. М., Назарової М. В.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог 
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Рудівської сільської ради Луганської області, Головного управління Держгеокадастру у Луганській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Луганській області), про визнання права на земельну ділянку (пай), і з урахуванням уточнень  в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він з 1987 року був членом колективного господарства імені Першого Травня. У 1996 році звільнився за власним бажанням. У грудні 1995 року колективне господарство імені Першого Травня отримало Державний акт                             № 3130000017 від 14 грудня 1995 року про право колективної власності на землю, але позивач не був включений до цього списку, в зв`язку з чим не отримав сертифікат на земельну ділянку (пай).
На час звернення позивача до суду колективне господарство імені Першого Травня припинено відповідно до рішення Господарського суду Луганської області від 02 квітня 2007 року.
Позивач вважав, що його право порушене, оскільки він був членом колективного господарства імені Першого Травня на час отримання останнім державного акта на право колективної власності на землю, проте, внаслідок недбалості службових осіб колективного господарства імені Першого Травня не був включений до відповідного списку осіб та не отримав сертифікат на земельну частку (пай). Посилаючись на вищевикладене, позивач остаточно просив суд:
-          визнати за ОСОБА_1   право на земельну ділянку (пай); 
-          зобов`язати ГУ Держгеокадастру видати ОСОБА_1 сертифікат на земельну частку (пай) (а. с. 164-166, 241-243 т. 1, а. с. 8-10 т. 2).
Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 10 квітня 2019 року залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 у частині позовних вимог про зобов`язання ГУ Держгеокадастру в Луганській області видати ОСОБА_1 сертифікат на земельну частку (пай).
Короткий зміст судових  рішень
Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 03 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач на час отримання колективним господарством імені Першого Травня державного акта на право колективної власності на землю за порушення трудової дисципліни був виключений зі списків громадян-членів колективного господарства на роздержавлення земельних угідь. Дії колективного господарства імені Першого Травня щодо виключення ОСОБА_1 з числа його членів позивачем не оскаржені. 
Постановою Луганського апеляційного суду від 16 вересня 2019 року рішення Сватівського районного суду Луганської області від 03 липня 2019 року змінено у частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог з підстав подання позовної заяви до неналежного відповідача, оскільки належним відповідачем у справі є   колективне господарство імені Першого Травня, яке перебуває у процесі припинення та відсутні дані про остаточне припинення вказаної юридичної особи.
Надходження касаційної скарги та рух скарги в суді касаційної інстанції
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 надав до суду касаційну скаргу на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 03 липня 2019 року та на постанову Луганського апеляційного суду від 16 вересня 2019 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за вищевказаною касаційною скаргою.
У листопаді 2019 року до суду касаційної інстанції надійшли витребувані матеріали цивільної справи.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, оскільки відповідно до рішення Господарського суду Луганської області судом не було призначено комісію з припинення колективного господарства імені Першого Травня, голову комісії або ліквідатора та не встановлено порядок і строку заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, яка припиняється. Оскільки уповноважений орган, який виступає від імені підприємства, відсутній, то скаржник звернувся до належних відповідачів, а звернення до колективного господарства імені Першого Травня за умови відсутності  органу, який виступає від імені колективного господарства, на думку скаржника, не поновить його право, в свою чергу, на вказане суд апеляційної інстанції не звернув увагу. 
Аргументи учасників справи
У листопаді 2019 року ГУ Держгеокадастру в Луганській області подало відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , який мотивовано тим, що суди дійшли правильного висновку про те, що позивач на час отримання колективним господарством імені Першого Травня державного акта на право колективної власності на землю був виключений із числа членів колективного господарства, а тому не мав права на отримання земельної частки (паю). Суд першої інстанції правильно застосував позовну давність, оскільки позивач звернувся з вказаним позовом поза межами трирічного строку.
Фактичні обставини справи
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 з 20 квітня 1987 року перебував у трудових правовідносинах із колективним господарством імені Першого Травня та 27 січня 1996 року був звільнений за власним бажанням                (а. с. 7, т.1). 
За змістом трудової книжки позивач 27 січня 1996 року звільнений за власним бажанням за статтею 38 КЗпП України, у графі «Відомості про роботу» трудової книжки не зазначено, на підставі чого було внесено запис про звільнення позивача за власним бажанням. На аркуші № 8 трудової книжки містяться записи щодо трудової діяльності  позивача у колективному господарстві імені Першого Травня, з яких встановлено, що у 1995 році позивачу встановлено трудовий мінімум у розмірі 260 робочих днів, з яких фактично відпрацьовано 179, запис за 1996 рік відсутній (а. с. 7, т.1).
Відповідно до пункту 4 Протоколу № 15 засідання правління колгоспу імені Першого Травня від 02 серпня 1995 року було прийнято рішення про виключення зі списків № 1 та № 2 членів колгоспу на роздержавлення земельних угідь за порушення трудової дисципліни, зокрема, ОСОБА_1 (а. с. 67-72 , т.1).
У пункті 5 Протоколу звітних зборів уповноважених колгоспників колективного господарства імені Першого Травня від 07 лютого 1996 року зазначено, що        ОСОБА_1 згідно з рішенням загальних зборів колгоспу № 1 від 08 лютого                    1996 року звільнений з членів колгоспу як такий, що не бере участь у трудовому житті колгоспу більше двох місяців (а. с. 73-106, т.1)
14 грудня 1996 року колективному  господарству імені Першого Травня видано Державний акт серії ЛГ №3130000017 на право колективної власності на землю                (а. с. 210-213, т.1).
До списку громадян-членів колективного господарства імені Першого Травня, який є додатком №1 до державного акта серії ЛГ №3130000017 на право колективної власності на землю, ОСОБА_1 не включений (а. с. 214-231, т.1).
Також суди встановили, що відповідно до листа Відділу у Сватівському районі ГУ Держгеокадастру у Луганській області № 916/111-18 від 04 жовтня 2018 року позивач не був включений до списку до вищевказаного державного акта на право колективної власності на землю. А відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) по колективному господарству імені Першого Травня на позивача сертифікат на земельну частку (пай) не видавався (а. с. 11, т.1).
За змістом листа ГУ Держгеокадастру в Луганській області станом на 28 листопада  2018 року проведено повне розпаювання земель колективного господарства імені Першого Травня, які підлягали розпаюванню відповідно до державного акта від                14 грудня 1995 року серії ЛГ № 3130000017 та розраховані вартості земельних часток (паїв) в розмірі сільськогосподарських угідь (а. с. 142-143, т.1).
Колективне господарство імені Першого Травня перебуває в стані припинення за рішенням Господарського суду Луганської області від 14 березня 2007 року відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. У реєстрі відсутні відомості про остаточне припинення колективного господарства імені Першого Травня (а. с. 12-14, т.1).
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга  підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до п 2 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року №460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
Закон набрав чинності 08 лютого 2020 року. Касаційна скарга отримана Верховним Судом 25 липня 2018 року, тобто до набрання чинності цим законом, а тому під час розгляду даної касаційної скарги слід керуватися положеннями процесуального законодавства, чинного станом на день подання касаційної скарги.
Змінюючи рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивач звернувся з позовом до неналежного відповідача.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції, виходячи з наступних підстав.
У справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи (частина перша статті 42 ЦПК України).
Відповідно до положень статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Відповідач - це сторона спору, яка залучається судом до участі у справі за порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод або інтересів позивача, так як останній вказує на неї як на ймовірного порушника своїх прав.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 заявляв вимогу про визнання за ним права на земельну частку (пай).
Відповідачами ОСОБА_1 визначив Рудівську сільську раду Сватівського району Луганської області, ГУ Держгеокадастру у Луганській області, Сватівську районну державну адміністрацію Луганської області
У позовній заяві ОСОБА_1 заявлено позовну вимогу про визнання права на земельну частку (пай) у колективній власності колишнього колективного господарства імені Першого Травня .
Визначаючи ту чи іншу особу відповідачем, суду необхідно з`ясовувати обсяг правоздатності такої особи.
Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (стаття 91 ЦК України).
Статтею 38 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» в редакції, чинній на час припинення колективного господарства імені Першого Травня, передбачено порядок державної реєстрації припинення юридичної особи на підставі судового рішення, що не пов`язане з банкрутством юридичної особи.
Зокрема, частинами першою та шостою вищевказаної статті передбачено, що суд, який постановив рішення щодо припинення юридичної особи, що не пов`язане з банкрутством юридичної особи, у день набрання таким рішенням законної сили направляє його копію державному реєстратору за місцезнаходженням юридичної особи для внесення до Єдиного державного реєстру запису про судове рішення. У разі,  якщо в судовому рішенні щодо припинення юридичної особи у  зв`язку  з  її  ліквідацією  не  призначена  комісія  з припинення (ліквідаційна комісія), державний реєстратор не пізніше трьох  робочих  днів  від дати надходження такого судового рішення вносить до Єдиного державного реєстру запис,  в  якому  вказує  як голову  комісії  з  припинення  (ліквідаційної  комісії) юридичної особи   керівника  органу  управління  або  особу,  яка  згідно  з відомостями,  внесеними  до  Єдиного державного реєстру, має право вчиняти  юридичні дії  від імені юридичної особи без довіреності, якщо інше не встановлено судовим рішенням.
Особливості припинення колективних сільськогосподарських підприємств передбачені Законом України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», зокрема, частиною третьою статті 31 цього Закону в редакції, чинній на час ухвалення господарським судом рішення про припинення колективного господарства імені Першого Травня, визначено, що підприємство вважається реорганізованим або ліквідованим з моменту виключення його з державного реєстру України.
Відповідно до вимог частини шостої статті 21 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» в редакції, чинній на час внесення запису до реєстру про припинення колективного підприємства імені Першого Травня, у   разі,   коли  юридична  особа  знаходиться  у  процесі припинення  або  фізична особа - підприємець знаходиться у процесі припинення   підприємницької   діяльності,   у   виписці  робиться відповідний запис.
Суд апеляційної інстанції встановив, що колективне господарство імені Першого Травня перебуває в стані припинення відповідно до витягу з ЄДРПОУ від 08 жовтня 2018 року №23963257 на підставі рішення господарського суду Луганської області від 14 березня 2007 року (а. с. 12-14 т.1).
Вказане судове рішення  в матеріалах справи відсутнє.
Єдиний державний  реєстр  не містить даних про  призначену комісію з припинення КСП імені Першого Травня(ліквідаційну комісію), голову  комісії  з  припинення  (ліквідаційної  комісії)    або  особу,  яка  має право вчиняти  юридичні дії  від імені юридичної особи.
Судом апеляційної інстанції не було встановлено  уповноважену особу, яка виступає від імені підприємства під час процедури припинення КСП  імені Першого Травня.
За вказаних обставин, суд апеляційної інстанції дійшов неправильного висновку, що належним відповідачем у справі є колективне господарство імені Першого Травня,  лише з тих підстав, що витяг ЄДРПОУ не містить даних щодо остаточного припинення КСП  імені Першого Травня 
Таким чином, позивач правильно визначився з належними відповідачами у справі  - Рудівська сільська рада Сватівського району Луганської області, Сватівська районна державна адміністрація, Головне управління Держгеокадастру у Луганській області, оскільки при вказаних обставинах  саме такий суб`єктний склад учасників справи сприятиме  ефективному вирішенню даного спору.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з огляду на наступне.
Відповідно до положень статей 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
 
Відповідно до частини дев`ятої статті 5 ЗК України (у редакції від 22 червня                      1993 року) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною першою статті 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.
 
Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.
 
Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
 
Згідно зі статтями 22, 23 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) та відповідно до зазначеного Указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.
 
У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» розтлумачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).
 
Невнесення до зазначеного списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
 
Вказані висновки відповідають сталій судовій практиці у аналогічних правовідносинах Верховного Суду, викладених у постановах від 10 січня 2019 року у справі № 696/1268/16-ц , від 11 листопада 2019 року у справі від 467/133/17.
Вирішуючи зазначений спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання за ОСОБА_1  права власності на земельну частку (пай), встановивши, що його не було включено до списків осіб членів КСП імені Першого Травня, що долучався до державного акта на право колективної власності на землю, і він не отримував сертифікат про право на земельну частку (пай). 
З протоколу звітних зборів уповноважених колгоспників колгоспу імені Першого Травня від 07 лютого 1996 року вбачається, що позивач був виключений з членів колгоспу згідно з рішенням загальних зборів колгоспу № 1 від                                                            08 лютого  1995 року.
Зазначені дії КСП позивач ОСОБА_1 не оскаржував, та, відповідно, питання про виділення йому земельної частки (паю) і видачу правовстановлюючих документів, які б підтверджували наявність у нього права власності на земельну частку (пай), не вирішувалося.
Окрім того, суд першої інстанції дійшов правильного висновку відносно того, що зверненню до суду з указаним позовом має передувати вирішення питання про не включення позивача до списку громадян - членів КСП, які мають право на земельну частку (пай). Вирішення питання щодо не включення підприємством особи до списку громадян, які мають право на земельну частку (пай), має на меті оскарження дій чи бездіяльності цього підприємства, що вказує на необхідність залучення до участі у справі у такому випадку в якості відповідача відповідної юридичної особи або її правонаступника.
Судом першої інстанції було встановлено, що вимог щодо незаконності виключення позивача із зазначених списків, незаконності не включення до вказаного списку позивач у пред`явленому позові не заявляв.
За таких обставин,  рішення апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, як таке, що відповідає сталій судовій практиці у даній категорії справ.
 
Висновки Верховного Суду за результатом розгляду касаційної скарги
Згідно вимог статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
 
Враховуючи те, що апеляційний суд неправильно змінив мотиви відмови у задоволенні позовних вимог, тому таке рішення підлягає скасуванню, а  рішення суду першої інстанції  слід залишити в силі на підставі статті 413 ЦПК України. 
 
З урахуванням викладеного та керуючись статтями 400, 409, 413, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу   ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Постанову Луганського апеляційного суду від 16 вересня 2019 року скасувати.
 
Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 03 липня 2019 року залишити в силі.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                            В. С. Висоцька
 
Судді:                                                                   А.  І. Грушицький
 
 А. А. Калараш
 
 І. В. Литвиненко
 
 Є. В. Петров