П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

09 березня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/1681/19	
Головуючий в 1 інстанції: Фульга А. П.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого:          Градовського Ю.М.
суддів:          Крусяна А.В.,
          Яковлєва О.В.
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 5 серпня 2019р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області про визнання дій протиправними, стягнення недоплаченої суддівської винагороди,-

В С Т А Н О В И Л А:
У червні 2019р. ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до ТУ ДСА в Миколаївській області, в якій просив визнати протиправним нарахування і виплату суддівської винагороди за квітень 2019р. із застосуванням розміру посадового окладу 28        815грн., та стягнути 40 536,00грн. недоплаченої суддівської винагороди за квітень 2019р..
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що йому як судді місцевого суду за квітень 2019р. нараховано та виплачено суддівську винагороду із застосуванням посадового окладу, меншого ніж встановленого ч.3 ст.133 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" від 7.07.2010р., а саме, не з розміру 15 мінімальних заробітних плат, що є порушенням права на оплату праці.
Посилаючись на вказане просив позов задовольнити. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 5 серпня 2019р. у задоволені адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись із даним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при обрахунку суддівської винагороди, яка підлягала виплаті ОСОБА_1 за квітень 2019р., необхідно враховувати прожитковий мінімум для працездатних осіб, а не мінімальну заробітну плату, як вважає позивач.
Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що на час звернення до суду із адміністративним позовом, ОСОБА_2 працював на посаді судді Ленінського районного суду м.Миколаїв, кваліфікаційне оцінювання не проходив.
У квітні 2019р. ОСОБА_1 виплачено суддівську винагороду у розмірі 28  815грн. з розрахунку 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Позивач не погоджується із такими діями територіального управління та вважає їх протиправними, оскільки розрахунок суддівської винагороди слід проводити, беручи за основу мінімальну заробітну плату, а не прожитковий мінімум для працездатних осіб.     
Перевіряючи правомірність оскаржуваних дій та підстав, за якими позивачка пов`язує їх протиправність та незаконність, судова колегія виходить з наступного.
Так, приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
У відповідності до ст.130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів; розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Так, згідно ч.3 ст.129 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» за №2453-VI від 7.07.2010р., із змінами внесеними на підставі Закону за №911-VII від 24.12.2015р., посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 15 мінімальних заробітних плат.
30.06.2016р. набрав чинності ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» за №1402-VIII, згідно з ч.1 та 2 якого, суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
В подальшому, 1.01.2017р. набрав чинності Закон за №1774-VIII, яким ч.3 ст.135 ЗУ «Про судоустрій статус суддів» за №1402- VIII було викладено в такій редакції: «Базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року».
Між тим, п.3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону  за №1774-VIII установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів і заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017р..
Згідно з п.9 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного закону, до приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Колегія суддів зазначає, що з моменту набрання чинності 1.01.2017р. Закону за №1774-VIII, розрахунковою величиною базових розмірів посадових окладів суддів судів різних інстанцій став прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлюється  на 1 січня календарного року.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до висновку про те, що в межах здійснення державного регулювання оплати праці, передбаченого ст.8 ЗУ «Про оплату праці», прийнято Закон за №1774-VIIІ, яким установлено особливі умови визначення посадових окладів працівників, а саме шляхом застосування як розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб замість мінімальної заробітної плати.
Перехід на нову розрахункову величину - прожитковий мінімум для працездатних осіб замість мінімальної заробітної плати фактично не погіршив рівня суддівської винагороди для суддів, що її отримували за Законом №2453-VI. 
Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду по зразковій справі за №200/9195/19-а від 4.11.2020р..
Враховуючи зазначене, судова колегія приходить до висновку про правомірність дій ТУ ДСА України в Миколаївській області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди виходячи з розміру 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.
З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що вказані у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.
За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311, 315, 316, 322 КАС України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 5 серпня 2019р. – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її проголошення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий:                                                                                Ю.М.Градовський

Судді:                                                                                          А.В.Крусян

                                                                                                     О.В.Яковлєв