ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 січня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 340/3189/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
 головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
          суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
          за участю секретаря судового засідання: Волкової К.В.  
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року (суддя Пасічник Ю.П.) по справі №340/3189/20 за позовом ОСОБА_7 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, треті особи на стороні відповідача: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

                                              в с т а н о в и В:

ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною та скасувати державну реєстрацію земельних ділянок: 3522582100:02:000:9032, 3522582100:02:000:9033, 3522582100:02:000:9040, 3522582100:02:000:9041, 3522582100:02:000:9042, 3522582100:02:000:9043, що розташовані та території Високобайрацької сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області;
- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області закрити поземельні книги, які були відкриті при державній реєстрації земельних ділянок кадастрові номери: 3522582100:02:000:9032, 3522582100:02:000:9033, 3522582100:02:000:9040, 3522582100:02:000:9041, 3522582100:02:000:9042, 3522582100:02:000:9043, що розташовані на території Високобайрацької сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області;
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 19.12.2019р. успадкував земельну ділянку площею 9,9486 га кадастровий номер 3522582100:02:000:0057 цільове призначення якої – ведення товарного с/г виробництва, що розташована на території Високобайрацької сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, яка належала його батькові на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-КР №029317 зареєстрованого 27.07.2001р. №332.
Після отримання документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку, позивач виявив намір встановити межі земельної ділянки в натурі, проте з`ясував, що в місці знаходження його земельної ділянки знаходяться земельні ділянки інших осіб (треті особи по справі), а тому встановлення меж земельної ділянки в натурі є неможливим.
З використанням відомостей розміщених на публічній кадастровій карті України, позивач з`ясував, що існує накладення меж належної йому земельної ділянки та земельних ділянок з кадастровими номерами 3522582100:02:000:9032, 3522582100:02:000:9033, 3522582100:02:000:9040, 3522582100:02:000:9041, 3522582100:02:000:9042, 3522582100:02:000:9043, які належать третім особам по справі на підставі державних актів від 07.04.2009р., які видані згідно із розпорядженням Кіровоградської районної державної адміністрації від 11.11.2008р. №783-р.
Вважаючи, що видача державних актів третім особам здійснена з порушенням положень земельного законодавства, оскільки їх реєстрація спричинила накладення на земельну ділянку позивача, що в свою чергу перешкоджає його праву власності, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року позов задоволено.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, надаючи дозвіл третім особам по справі на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок, мав переконатись у відсутності в Державному земельному кадастрі відомостей щодо сформованих земельних ділянок, межі яких можуть співпадати з ділянками на які претендували треті особи.
З цих підстав суд вказав на те, що оскільки відповідачем не було з`ясовано інформацію щодо сформованих земельних ділянок, зокрема, яка належить позивачу, а надані ним дозволи на розроблення проектів землеустрою призвели до того, що земельні ділянки на які претендують треті особи співпадають із земельною ділянкою позивача, то подальші дії відповідача по внесенню  інформації до Державного земельного кадастру щодо земельних ділянок, яким присвоєно кадастрові номери 3522582100:02:000:9032, 3522582100:02:000:9033, 3522582100:02:000:9040, 3522582100:02:000:9041, 3522582100:02:000:9042, 3522582100:02:000:9043 є протиправними, а реєстрація вказаних земельних ділянок підлягає скасуванню.
З приводу підсудності цієї справи суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не оскаржується право третіх осіб щодо можливості набуття ними права власності на земельні ділянки, а вказується на протиправні дії відповідача при розгляді питання щодо надання дозволів на розроблення технічної документації із землеустрою вказаним особам та подальше її затвердження, що в свою чергу призвело до порушення права власності позивача на вже сформовану земельну ділянку, право на яку виникло у 2001р. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, треті особи подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги треті особи посилаються на те, що суд першої інстанції безпідставно вирішив спір, який стосується права цивільного та ухваливши зазначене рішення, фактично позбавив третіх осіб права власності на земельні ділянки. Також скаржники вказують на необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо неправомірності дій відповідача у спірних відносинах, оскільки дії як щодо надання дозволів на виготовлення документації із землеустрою так і дії щодо внесення інформації до Державного земельного кадастру, відносно земельних ділянко третіх осіб, вчиненні відповідачем на виконання своїх повноважень, які визначені Земельним кодексом України, Законом України «Про Державний земельний кадастр».
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Встановлені судом першої інстанції обставини справи свідчать про те, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 19.12.2019р. за позивачем зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 9,9486 га, кадастровий номер 3522582100:02:000:0057 цільове призначення якої – ведення товарного с/г виробництва, що розташована на території Високобайрацької сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області. Підставою виникнення права власності зазначено свідоцтво про прав на спадщину за заповітом (а.с.11).
Відомості щодо вказаної земельної ділянки внесені до державного земельного кадастру, що підтверджується роздруківкою з Публічної кадастрової карти України (а.с.12).
Набуття у власність земельної ділянки спадкодавцем позивача відбулося за рахунок паювання землі переданої в колективну власність КСП “Високобайрацьке”, що підтверджується Державним актом на право колективної власності на землю серії КР №000024 (а.с.20-22), що також підтверджується листом відповідача про надання інформації від 19.05.2020р. (а.с.15).
Разом з тим, згідно інформації відповідача наведеній у вищевказаному листі повідомляється, що земельна ділянка належна позивачеві накладається на земельні ділянки, які на підставі розпорядження Кіровоградської РДА від 11.11.2008р. №783-р передані у приватну власність громадянам:
- ОСОБА_2 земельна ділянка з кадастровим номером 3522582100:02:000:9040 на підставі державного акту серії КР №013495 (а.с.27);
- ОСОБА_3 земельна ділянка з кадастровим  номером 3522582100:02:000:9041 на підставі державного акту серії КР №013496 (а.с.29);
- ОСОБА_4 земельна ділянка з кадастровим номером 3522582100:02:000:9042 на підставі державного акту серії КР №013497 (а.с.31);
- ОСОБА_1 земельна ділянка з кадастровим номером 3522582100:02:000:9043 на підставі державного акту серії КР №013498 (а.с.25);
- ОСОБА_6 земельна ділянка з кадастровим номером 3522582100:02:000:9032 на підставі державного акту серії КР №013487 (а.с.35);
- ОСОБА_5 земельна ділянка з кадастровим номером 3522582100:02:000:9033 на підставі державного акту серії КР №013488 (а.с.33),
при цьому повідомляється, що земельні ділянки з кадастровими номерами 3522582100:02:000:9032, 3522582100:02:000:9033, 3522582100:02:000:9040, 3522582100:02:000:9041, 3522582100:02:000:9042, 3522582100:02:000:9043, передані у приватну власність за рахунок земель ФГ ОСОБА_8 , які перебували в постійному користуванні останнього на підставі Державного акту на право постійного користування землею (а.с.37,38). 
Вказані обставини, які за позицією позивача перешкоджають йому у реалізації прав власника земельної ділянки, зокрема, у встановленні меж земельної ділянки, стали підставою із зверненням із позовом до суду.
Вирішуючи спірні відносини між сторонами, суд першої інстанції виходив з того, що переданий на вирішення суду спір є справою адміністративної юрисдикції.
З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не погоджується з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1  ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа – переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Пунктом 2 частини 1 статті 4 КАС України визначено поняття публічно-правового спору – це спір, у якому:
хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або
хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або
хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать, зокрема, спори, які виникли між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №914/2006/17.
Спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, вчиняючи дії щодо державної реєстрації земельних ділянок, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Вчинені відповідачем дії щодо державної реєстрації стосувалось реєстрації права інших особи, а не позивача.
Крім цього, ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
У свою чергу, приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватно-правових відносин.
Як свідчать встановлені обставини у цій справі, спірні відносини між сторонами не мають ознак публічно-правового спору, навпаки, характер цих правовідносин вказує про наявність приватноправового спору, який полягає у тому, що позивач, який є власником земельної ділянки, вважає, що дії відповідача, якими здійснено державну реєстрацію земельних ділянок, належних на праві власності третім особам, порушуються його права як власника земельної ділянки.
Отже, спір у цій справі не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, а випливає із захисту позивачем своїх прав як власника земельної ділянки, тобто права цивільного.
При цьому, як вбачається з рішення суду першої інстанції, суд, вказуючи на неправомірність здійснення відповідачем реєстраційних дій, фактично виходив з неправомірності видання третім особам дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок. Тобто, судом фактично поставлено під сумнів правомірність набуття третіми особами права власності на вказані земельні ділянки.
Вказане також свідчить про те, що фактично спір у цій справі стосується права осіб на земельні ділянки у тих розмірах та межах, які зареєстровані в Державному земельному кадастрі. 
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вказаний спір має вирішуватися у порядку цивільного судочинства, оскільки приписами частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України прямо встановлено правило про захист прав, зокрема, що виникають із земельних відносин, у порядку цивільного судочинства.
Абз.2 ч.1 ст.19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Отже, позивач не позбавлений можливості порушити питання про визнання протиправними дій щодо державної реєстрації земельних ділянок третіх осіб, під час розгляду справи у порядку цивільного судочинства.
Частиною 1 ст.319 КАС України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
За встановлених обставин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне, рішення суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити.
На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.1 ст.315, ст.ст. 319, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 – задовольнити частково. 
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року по справі №340/3189/20 – скасувати, провадження в адміністративній справі закрити.
Роз`яснити позивачу його право на звернення з позовом в порядку цивільного судочинства.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у строки, визначені ст. 329 КАС України.

Вступна та резолютивна частини проголошенні 19.01 2021р.
          Повний текст постанови складено 20.01.2021р.
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк