ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/4003/20                                        Головуючий суддя І інстанції Болибока Є. А.
Провадження № 22-ц/818/2342/21                        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: забезпечення позову
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2021 року                             м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого судді - Яцини В.Б.
суддів:                 -Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря : Семикрас О.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 - адвоката Лаленкова Сергія Михайловича на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 13 січня 2021 року, постановлену у  складі головуючого судді Болибока Є.А., по цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом,

встановив:

10 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просив: скасувати Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 2-537 та видане державним нотаріусом Дергачівської нотаріальної контори Харківської області Медяник О.В. від 03 серпня 2012 року на ім`я ОСОБА_2 ; скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на домоволодіння з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 /, на підставі Свідоцтва про право на спадщину, зареєстрованого в реєстрі за № 2-537 та виданого Дергачівською державною нотаріальною конторою 03.08.2012, та припинити право власності ОСОБА_2 на домоволодіння з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер майна № 36960290), припинити обтяження зазначеного нерухомого майна (номер запису про обтяження № 32603297); скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на домоволодіння з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 , на підставі рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 21.07.1997р. по справі № 2-469 та припинити право власності ОСОБА_4 на домоволодіння з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .
11 січня 2021 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив заборонити приватним та державним виконавцям здійснювати виконавчі дії щодо звернення стягнення на домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . 
Заява мотивована тим, що з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна він дізнався, що на домоволодіння, права власності на яке оспорюється за даною справою накладено арешт приватним виконавцем Родіним Геннадієм Вікторовичем, номер запису про обтяження: 40046760 (спеціальний розділ) від 05.01.2021. 
Вказав, що позов підлягає забезпеченню оскільки на цей час існує реальна загроза подальшого відчуження спірного майна приватним виконавцем шляхом його відчуження на електронних торгах ДП «СЕТАМ», з метою виконання рішення суду про стягнення боргу з відповідача. Позов підлягає забезпеченню, оскільки на цей час існує реальна загроза подальшого відчуження спірного майна приватним виконавцем Родіним Геннадієм Вікторовичем шляхом його відчуження на електронних торгах. Невжиття заходів забезпечення приведе до подальшого незаконного відчуження, або оформлення на третіх осіб права власності на житловий будинок, який позивач фактично успадкував, що може утруднити чи зробити неможливим подальший ефективний захист та поновлення порушених прав позивача. Зі зміною власника спірного майна, позивач змушений буде заявляти нові позовні вимоги із залученням нових власників, але така можливість вичерпується через норми процесуального права, які дозволяють уточнення вимог лише до початку розгляду справи по суті. 
Зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову безумовно та гарантовано позбавить позивача можливості подальшого ефективного захисту та поновлення його порушених прав. Зазначає, що цей захід забезпечення позову позбавить можливості як ОСОБА_3 так і будь-яких інших осіб, здійснити які-небудь юридично-значущі дії із спірним нерухомим майном (здійснити відчуження цього майна будь-яким способом, надати його в іпотеку, та ін.) до вирішення справи по суті.
Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 13 січня 2021 року у задоволенні заяви було відмовлено.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Лаленков С.М.  в апеляційній скарзі просить її скасувати та ухвалити постанову про задоволення заяви про забезпечення позову.
В обґрунтування скарги зазначив, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, оскільки постановлена з порушенням норми матеріального права ч. 4 ст. 150 ЦПК України.
Вказує, що невжиття заходів забезпечення позову безумовно та гарантовано позбавить позивача можливості подальшого ефективного захисту та поновлення його порушених прав. Зазначає, що цей захід забезпечення позову позбавить можливості як ОСОБА_3 так і будь-яких інших осіб, здійснити які-небудь юридично-значущі дії із спірним нерухомим майном (здійснити відчуження цього майна будь-яким способом, надати його в іпотеку, та ін.) до вирішення справи по суті.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження у ст. 367 ЦПК України, з повідомленням учасників справи.
Колегія суддів вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача - адвоката Лаленкова С.М., представника третьої особи - ОСОБА_6 перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.
Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, оскільки позивачем не надано доказів, на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.
Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є заборона вчиняти певні дії.
Відповідно до частин шостої-восьмої статті 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).
У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі, для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.
Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:
1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:
1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України: 
1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборонити приватним та державним виконавцям здійснювати виконавчі дії щодо звернення стягнення на домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Предметом судового спору, позову який забезпечується є скасування: свідоцтва про право на спадщину за заповітом, державної реєстрацію права власності; припинення: права власності, обтяження нерухомого майна.
Згідно до заочного рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 21 лютого 2020 року по справі №619/2633/19 позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 12.02.2019 року 4 576 873,38 грн.(а.с.41-43).
Тобто, у даному випадку ОСОБА_1 просить зупинити виконавчі дії за рішенням суду, яке набрало законної сили.
Згідно витягу з Єдиного реєстру боржників, з якого вбачається, що у приватного виконавця Родіна Г.В. на підставі документу, виданого Дергачівським районним судом Харківської області, перебуває виконавче провадження № 64038473 про стягнення коштів з ОСОБА_2 . Також додано витяг з автоматизованої системи виконавчого провадження, з якого вбачається, що по виконавчому провадженню № 64038473 стягувачем є ОСОБА_5 , а боржником - ОСОБА_2 
Колегія суддів при вирішенні питання про доцільність забезпечення позову враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до цих дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників справи.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Отже, предметом даного позову є усунення відповідача від права на спадкування.
Необхідність вжиття заходів забезпечення позову обґрунтована позивачем тим, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, оскільки відповідач має намір отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно.
Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість вчинення дій, що створять перешкоди до виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Предметом позову ОСОБА_1 на час розгляду заяви про заміну заходів забезпечення позову є вимога немайнового характеру, отже, майбутнє рішення суду у разі її задоволення не вимагатиме примусового виконання.
Таким чином, в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення прав позивача.
У немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 серпня 2018 року у справі №  910/1040/18.
Спосіб забезпечення позову, на який посилається позивач, не є співмірним з позовними вимогами, які носять немайновий характер.
Частиною третьою статті 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
З огляду на те, що в межах даної справи оспорюється дійсність свідоцтв про право на спадщину за заповітом, скасування державної реєстрації на житловий будинок, що є вимогами немайнового характеру, то спосіб забезпечення позову дійсно не можна вважати співмірним заявленим вимогам. Доводи скарги цього висновку не спростовують.
З огляду на те, що при суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
постановив :
Апеляційну скаргупредставника  ОСОБА_1 - адвоката Лаленкова Сергія Михайловича - залишити без задоволення.
Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 13 січня 2021 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Повний текст судового рішення складено 15 березня 2021 року.
Головуючий                                                                В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                                І.В. Бурлака.

                                                                               О.М. Хорошевський.