ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" лютого 2021 р.                                              Справа №914/2343/19
м. Львів
Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:
головуючий суддя:                                                             Бойко С.М.,
суддів:                                                                                Бонк Т.Б., 
                                                                                          Якімець Г.Г.
без повідомлення учасників справи
розглянув апеляційну скаргу акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі регіональної філії “Львівська залізниця” за № НЮ-253 від 05.02.2020 
на рішення Господарського суду Львівської області від 20.01.2020 суддя: Синчук М.М., м. Львів, повний текст рішення складено 27.01.2020
за позовом публічного акціонерного товариства “ДТЕК Октябрська ЦЗФ”, Донецька область, м. Білицьке
до відповідача акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі регіональної філії “Львівська залізниця”, м. Львів
про стягнення заборгованості в розмірі 72 212,59 грн.
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог.
У листопаді 2019 року публічне акціонерне товариство ДТЕК “Октябрська ЦЗФ” звернулось в Господарський суд Львівської області з позовом до акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі регіональної філії “Львівська залізниця” про стягнення 72 212,59 грн. вартості нестачі вугілля.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що на виконання умов договору від 28.12.2017 за № 607-ПУ-ПТП, позивач завантажив вугілля кам`яне марки ДГ 0-100 у піввагони для здійснення перевезення відповідачем. Факт маркування поверхні вантажу підтверджується накладними. Місце прибуття вантажу станція  Здолбунів Львівської залізниці.
На станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці 16.07.2019 складено комерційний акт №450003/166, згідно актів загальної форми станції Покровськ Донецької залізниці №54547, №54548, №54549, №54550 від 13.07.2019, станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці №5911, 5912, №5913, №5914 від 15.07.2019, за змістом яких проводилось комісійне переваження вагонів №62086178, №63524185, №63783849, №63813703 та виявлено нестачу:
-у вагоні №62086178 вага брутто - 86500кг, тара за документом - 23500 кг, вага нетто - 63000кг, що менше ваги, вказаної в документі на 4600кг;
-у вагоні №63524185 вага брутто - 81800кг, тара за документом - 23400кг, вага нетто - 58400кг, що менше ваги, вказаної в документі на 6500кг;
-у вагоні №63783849 вага брутто - 81800кг, тара за документом - 23500кг, вага нетто - 58300кг, що ваги, вказаної в документі на 6700кг;
-у вагоні №63813703 вага брутто - 82500кг, тара за документом 23600 кг, вага нетто - 58900кг, що ваги, вказаної в документі на 5000кг.
За вказаним комерційним актом вбачається, що навантаження вантажу на рівні бортів, вкатане катком, маркування у формі поперечних смуг трикутної форми. За рухом поїзду маються поглиблення: у вагоні №62086178 праворуч над 1-6 люками довжиною-900-950 см, шириною 280 см, глибиною 10-20см, у вагоні №№63524185 над 1-7 люками довжиною 1050-1150 см, шириною 240-280 см.
Правовою підставою позову позивач зазначає ст. 267 Цивільного кодексу України, ст. ст. 20, 173, 174, 193, 224, 225, 306-308 Господарського кодексу України, ст. ст. 23, 26 Закону “Про залізничний транспорт”, ст. ст. 110, 113-115, 129 Статуту залізниць України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішення Господарського суду Львівської області від 20.01.2020 позов задоволено повністю. Стягнуто з акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі регіональної філії “Львівська залізниця” на користь публічного акціонерного товариства “ДТЕК Октябрська ЦЗФ”, 72 212,59 грн. вартості нестачі вугілля. Стягнуто з акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі регіональної філії “Львівська залізниця” на користь публічного акціонерного товариства “ДТЕК Октябрська ЦЗФ” 1 921,00 грн. судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до Статуту залізниць України відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі вантажоодержувачу покладається на залізницю. З огляду на недоведеність залізницею виникнення нестачі з незалежних від перевізника причин, відповідності комерційного акту вимогам Статуту залізниць України, збитки у розмірі фактично заподіяної шкоди підлягають відшкодуванню позивачу, якому одержувач передав право вимоги переуступним підписом на накладній. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі відповідач просив скасувати рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права. 

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Суд першої інстанції помилково дійшов висновку про доведеність вартості відправленого вантажу за накладною №50638345 та досилочними накладними № №45089331, №45089315, №45093754, №45089430, а також щодо наявності у позивача збитків в розмірі 72 212,59 грн., оскільки, судом не було надано належної оцінки збиткам, та не встановлено причинний зв`язок між неправомірними діями та збитками відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України.
Також апелянт зазначає, що відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань (виключає його відповідальність).
Крім того, апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують сплату вартості вугілля, яке було прийнято залізницею до перевезення, та є предметом договору № 607-ПУ-ПТП від 28.12.2017.
Апелянт посилається на ту обставину, що судом першої інстанції залишено поза увагою твердження позивача, що він не є власником вантажу, і розрахунок вартості вантажу, що перевозився здійснював керуючись даними власника. 
Заявлені позивачем позовні вимоги грунтуються на факті недостачі вантажу під час його перевезення, будь-які збитки або втрати позивачу цим не заподіяні. 
Окрім того, апелянт вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність між залізницею та власником вантажу договірних відносин щодо поставки вугілля, а тому під час ухвалення рішення до уваги прийняв посилання позивача на документи надані постачальником.

Узагальнені доводи та заперечення позивача.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін. Вказує на те, що залізницею не доведено, що нестача виникла з незалежних від перевізника причин. Відправлений вантаж був прийнятий до перевезення без зауважень. Суд першої інстанції правомірно встановив, що нестача вантажу виникла внаслідок незабезпечення залізницею збереження вантажу на шляху слідування.

У відповідності до приписів ч. 10 ст. 270 ГПК України вказана апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається без повідомлення учасників справи.
Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи і заперечення, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається, що 28.12.2017 між ПАТ “ДТЕК Павлоградвугілля” (далі - замовник) та ПАТ “ДТЕК ОКТЯБРСЬКА ЦЗФ” (далі - виконавець) укладений договір №607-ПУ-ПТП, відповідно до якого замовник зобов`язався передати (поставити) виконавцю вугілля для збагачення, оплатити послуги виконавця, пов`язані зі збагачення вугілля та прийняти концентрат. Виконавець зобов`язався прийняти вугілля, провести його збагачення та передати (поставити) отриманий в результаті збагачення концентрат замовнику в строки та на умовах, обумовлених дійсним договором та відповідними специфікаціями.
19.04.2018 між ТОВ “ДТЕК Павлоградвугілля” та ПАТ “ДТЕК ОКТЯБРСЬКА ЦЗФ” укладено додаткову угоду до договору №607-ПУ-ПТП від 28.12.2017 відповідно до якої продовжено строк дії договору до 19.04.2019.
ПАТ “ДТЕК Октябрська ЦЗФ” відповідно до Технічних умов завантажив у вагони № 62086178, №63524185, №63783849 та №63813703 вугілля кам`яне марки ДГ 0-100, насипом, відповідно до заяви відправника вугілля кам`яне ДГ-100 УДК № 100. Вантаж “укатано” катком, марковано в формі поперечних полос, трикутної форми. Цей вантаж позивачем передано Залізниці для його доставки до станції призначення Здолбунів Львівської залізниці на адресу ПрАТ «ДИКЕРГОФФ ЦЕМЕНТ Україна». Наведене підтверджується накладною №50638345 від 11.07.2019 та досилочними накладними №45089331, №45089315, №45093754, №45089430.
Згідно з п. 1.2. Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 № 644 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України 08.06.2011 № 138), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000 року за № 863/5084 (надалі – Правила оформлення перевізних документів) накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.
Згідно з накладною №50638345 від 11.07.2019 та досилочними накладними №45089331, №45089315, №45093754, №45089430 Залізниця прийняла у ПАТ “ДТЕК ОКТЯБРСЬКА ЦЗФ” на станції  Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці для перевезення вказане вугілля і зобов`язалась доставити його на станцію Здолбунів Львівської залізниці на адресу ПрАТ «ДИКЕРГОФФ ЦЕМЕНТ Україна».
16.07.2019 на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці було здійснено контрольну перевірку маси вантажу у вагонах № 62086178, №63524185, №63783849 та №63813703, за результатами якої встановлено недостачу вантажу. Про даний факт складено комерційний акт № 450003/166 від 16.07.2019.
Вказаний комерційний акт свідчить про те, що згідно з актом загальної форми станції Покровськ Донецької залізниці №54547, №54548, №54549, №54550 від 13.07.2019 та станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці №5911, 5912, №5913, №5914 від 15.07.2019 проведено комісійне переважування вагонів №62086178, №63524185, №63783849, №63813703.
У ході переважування вагону на справних 150-тонних тензометричних вагонних вагах виявлено, що у вагоні №62086178 вага брутто - 86500кг, тара за документом - 23500 кг, вага нетто - 63000кг, що менше ваги, вказаної в накладній на 4600кг №45089430 (а.с. 15); у вагоні №63524185 вага брутто - 81800кг, тара за документом - 23400кг, вага нетто - 58400кг, що менше ваги, вказаної в накладній №45089331 на 6500кг (а.с. 16); у вагоні №63783849 вага брутто - 81800кг, тара за документом - 23500кг, вага нетто - 58300кг, що ваги, вказаної в накладній на 6700кг №45089315 (а.с. 17); у вагоні №63813703 вага брутто - 82500кг, тара за документом 23600 кг, вага нетто - 58900кг, що ваги, вказаної в накладній на 5000кг №45093754 (а.с. 18).
Навантаження вантажу на рівні бортів, вкатане катком, маркування у формі поперечних смуг трикутної форми. За рухом поїзду маються поглиблення: у вагоні №62086178 праворуч над 1-6 люками довжиною-900-950 см, шириною 280 см, глибиною 10-20см, у вагоні №№63524185 над 1-7 люками довжиною 1050-1150 см, шириною 240-280 см.
Судами встановлено, що при здійсненні розрахунку нестачі вантажу позивачем враховано п. 27 Правил видачі вантажів, яким передбачено, що природна втрата маси вантажу для мінерального палива має застосовуватись у розмірі 1% від загальної маси.
Таким чином, нестача вантажу у вагонах становить :
№ 62086178 4600-667=3924кг.
№ 63524185 6500-649=5851кг.
№ 63783849 6700-650=6050кг.
№ 63813703 5000-639=4361кг.
Згідно з довідкою відправника ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» № 1/4731 від 01.08.2019 вартість 1 тони відвантаженого вугілля по накладній № 50638345 становить 3577,36 грн. з ПДВ.
З урахуванням наведеного, вартість недостачі, виявленої у вагоні №62086178 з урахуванням норми природної втрати складає 14037,56грн. із розрахунку: 3924 кг. (нестача з урахуванням норми природної втрати 1%) X 3577,36 грн. (вартість 1 т вугілля з ПДВ).
Вартість недостачі, виявленої у вагоні №63524185 з урахуванням норми природної втрати складає 20931,13грн. із розрахунку: 5851кг. (нестача з урахуванням норми природної втрати 1%) X 3577,36грн. (вартість 1 т вугілля з ПДВ).
Вартість недостачі, виявленої у вагоні №63783849 з урахуванням норми природної втрати складає 21643,03грн. із розрахунку: 6050кг. (нестача з урахуванням норми природної втрати 1%) X 3577,36грн. (вартість 1 т вугілля з ПДВ).
Вартість недостачі, виявленої у вагоні №63813703 з урахуванням норми природної втрати складає 15600,87грні із розрахунку: 4361кг. (нестача з урахуванням норми природної втрати 1%) X 3577,36грн. (вартість 1 т вугілля з ПДВ). 
Апеляційний суд зазначає, що після видачі вантажу вантажоодержувачу останній передав право на пред`явлення претензії, та позову до залізниці вантажовідправнику публічному акціонерному товариству ,,ДТЕК ОКТЯБРСЬКА ЦЗФ’’, що підтверджується відповідним переуступним написом на залізних накладних №45089331, №45089315, №45093754, №45089430 та відповідає вимогам ст. 133 Статуту залізниць України.
Відповідно до вищенаведеного, позивач вважає, що оскільки втрата вантажу відбулась з вини перевізника, останній відповідно до ст. 110 Статуту залізниць України, повинен відшкодувати загальну вартість недостачі (з урахуванням норми природної втрати) в сумі 72 212,59 грн.
При прийнятті постанови суд керувався наступним.
Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених цим Кодексом, що передбачено приписами другого абзацу пункту першого ст. 193 ГК України.
За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ч. 1 ст. 909 ЦК України). Аналогічна норма міститься в ч. 1 ст. 307 ГК України. 
Згідно ст. 908 ЦК України,( аналогічна норма міститься в ч. 5 ст. 306 ГК України), де загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. 
Частиною 3 ст. 909 ЦК України передбачено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами і статутами).
Згідно до ст. 6 Статуту залізниць України, накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони – одержувача.
Відповідно до вищевказаних накладних залізниця прийняла у позивача на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці зазначене вище вугілля для перевезення і зобов`язалось доставити його на станцію Здолбунів Львівської залізниці.
Отже, відповідно до договору перевезення, яким згідно із статтею 6 Статуту залізниць України є залізнична накладна, залізницею надавалися послуги по перевезенню вантажів.
А тому доводи апеляційної скарги про те, що між сторонами не існувало договірних стосунків, спростовано вищевикладеним.
У разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами) (ст. 920 ЦК України).
Статтею 924 ЦК України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.
Відповідно до ст. 12 Закону України “Про залізничний транспорт” залізниці та підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.
Частиною 2 ст. 23 Законом України “Про залізничний транспорт”, а також статтею 113 Статуту залізниць України регламентуються аналогічні норми, відповідно до яких за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.
Згідно зі ст.110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.
Приписами статті 113 Статуту залізниць України встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.
Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.
Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин, в тому числі:
а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;
Статтею 26 Закону України “Про залізничний транспорт” встановлено, що обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.
Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами. Судом першої інстанції  та апеляційним судом встановлено, що ці акти відповідають встановленій формі та викладені в них дані підтверджують факт нестачі вантажу при перевезенні залізницею.
Суд зазначає, що відповідачем не доведено, що втрата/нестача вантажу відбулась не з його вини, оскільки докази протилежного в матеріалах справи відсутні. 
У матеріалах справи немає та відповідачем суду не надані докази того, що втрата/нестача 20 186 кг (3924кг + 5851кг + 6050кг + 4361кг) вантажу відбулась не з вини відповідача.
Згідно ст. 130 Статуту залізниць України право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення  накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.
Відповідно до ст. 133 Статуту залізниць України передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.
Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.
Судом встановлено, що у накладних №45089331, №45089315, №45093754, №45089430 міститься переуступний напис за підписами генерального директора та головного бухгалтера ПрАТ «ДИКЕРГОФФ ЦЕМЕНТ Україна», які скріплені печатками, що свідчить про передачу права на пред`явлення позову ПАТ «ДТЕК ОКТЯБРСЬКА ЦЗФ», тобто, від вантажоодержувача до вантажовідправника, що не суперечить ст. 133 Статуту залізниць України. Отже, в даному спорі, позивач мав правові підстави на пред`явлення позову.
Згідно з ч.1 ст.31 Статуту залізниць України залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.
Пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 за № 644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000 року за № 861/5082, встановлено, що вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.
Відповідно до ст. 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.
Судами встановлено, що на станції відправлення вантаж був прийнятий до перевезення без зауважень, що підтверджено даними накладних №45089331, №45089315, №45093754, №45089430. 
Отже, втрата, нестача або пошкодження вантажу під час перевезення є наслідком його незбереження, що свідчить про неналежне виконання зобов`язань за договором перевезення та є підставою для настання господарсько-правової відповідальності для залізниці.
З урахуванням вищенаведеного, місцевим судом правомірно встановлено, що нестача вантажу виникла внаслідок незабезпечення залізницею збереження вантажу на шляху слідування.
Відповідно до ч. 3 ст. 314 ГК України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, зокрема у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.
Згідно з частиною 1 статті 115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.
За приписами частини 2 статті 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.  
Пунктом 27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, зареєстрованих в Міністерстві юстиції 24.11.2000 №862/5083, встановлені норми природної втрати та граничного розходження у визначенні маси нетто. Так, зазначеним пунктом передбачено, що природна втрата маси вантажу для мінерального палива має застосовуватись у розмірі 1% від загальної маси.
Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Враховуючи вищенаведене в сукупності, апеляційний суд вважає, що викладені апелянтом в апеляційній скарзі заперечення не спростовують висновки суду першої інстанції, оскільки відповідальність перевізника при перевезенні вантажу, в даному випадку залізниці, передбачена положеннями ст.110 Статуту залізниць України, ч.2 ст.23 Законом України “Про залізничний транспорт”, ст. 924 ЦК України, ст. 314 ГК України.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
З огляду на наведене, аргументи, викладені позивачем у відзиві на апеляційну скаргу про заперечення доводів апеляційної скарги є такими, що відповідають встановленим обставинам по справі. 
Апелянтом не спростовано наведених висновків суду першої інстанції, які тягли б за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення та не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставин по справі та його правильні висновки, а тому апеляційна скарга акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі регіональної філії “Львівська залізниця” підлягає залишенню без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 20.01.2020 - без змін. 
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала предявлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Враховуючи залишення апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про залишення за апелянтом судового збору в розмірі 2881,50 грн., який сплачений згідно з платіжним дорученням за №211 від 07.02.2020.
Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
апеляційну скаргу акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі регіональної філії “Львівська залізниця” за № НЮ-253 від 05.02.2020 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Львівської області від 20.01.2020 в справі №914/2343/19 залишити без змін.
Судовий збір в розмірі 2881,50 грн. залишити за апелянтом.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.
Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя:                                                               Бойко С.М.

Судді:                                                                                       Бонк Т.Б.
                                                                                              
                                                                                          Якімець Г.Г.