ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

17 лютого 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/5900/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Прокопчук Т.С. (доповідач),
                               суддів:  Кругового О.О., Шлай А.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року (головуючий суддя: Прасов О.О.) по адміністративній справі №280/5900/20, розглянутої у спрощеному провадженні
за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району, 3 особа  Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради про визнання дії (рішення), бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 28.08.2020 року звернулася до суду з позовом до відповідача Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району,  3 особи Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради, в якому просила визнати протиправним дії (рішення), бездіяльність відповідача та зобов`язати його призначити, виплатити їй державну допомогу при народженні - доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  у розмірі 41 280  грн. за період з 09.01.2018 року по 09.01.2021 року;
допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати допомоги за один місяць; зобов`язати відповідача подати звіт про виконання рішення у місячний строк з дати набрання цим рішенням законної сили; судові витати покласти на відповідачів.
В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що    у зв`язку із бойовими діями, які з 2014 року ведуться на території Донецької області була вимушена з чоловіком та малолітньою донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , переїхати на проживання в інше місто.
У лютому 2016 році з чоловіком та донькою була вимушена повернутись на непідконтрольну територію України (м. Донецьк) та перебувати там у зв`язку з доглядом за батьком інвалідом ОСОБА_3 
ІНФОРМАЦІЯ_3 в неї народилася донька ОСОБА_2 , однак знаходження на території тимчасово непідконтрольній органам державної влади України, перешкодило своєчасному отриманню їй державної допомоги при народженні дитини. Після усунення обставин та перешкод, які заважали виїзду з непідконтрольної території України, родина приїхала до м. Запоріжжя та отримавши відносно себе та доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 довідки про взяття їх на облік як внутрішньо переміщених осіб №2302-5000261209 та №2302-5000261251 від 28.01.2020 року звернулась до відповідача 29.01.2020 року  з документами для призначення їй допомоги при народженні зазначеної доньки, у відповідності до приписів  Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».
Водночас відповідач в даному призначенні та виплаті відмовив, посилаючись на пропуск нею 12 місячного строку звернення, згідно ст. 11  зазначеного Закону та  Порядку призначення і виплати      державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1751 від 27.12.2001 року.
У відзиві на позов відповідач зазначає, що допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини, даний строк позивачем порушено. Ніяких виключень із цього правила ні законом на порядком призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми не передбачено.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28.09.2020 року  позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправним рішення відповідача (зазначене у  повідомленні №445861 від 28.02.2020 року) щодо відмови позивачу у призначенні допомоги при народженні дитини - доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 41 280  грн. за період з 09.01.2018  року по 09.01.2021 року та зобов`язано відповідача призначити та виплатити позивачу дану допомогу; в іншій частині вимог відмовлено; допущено негайне стягнення в частині виплати допомоги у межах суми за один місяць; у стягненні на користь позивача судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що  позивач з об`єктивних причин знаходилася на непідконтрольній Україні території (м. Донецьк) та не мала змоги після народження доньки ІНФОРМАЦІЯ_3 звернутися до відповідача за отриманням вищезазначеної допомоги до спливу дванадцятимісячного строку, згідно приписів ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми». Відмова відповідача в призначенні позивачу такої допомоги порушує права позивача та її дитини як громадян України на належне матеріальне забезпечення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на доводах, викладених у відзиві на позов.
У відзиві на апеляційну скаргу  позивач посилається на правомірність прийнятого рішення, в зв`язку з чим просить скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1,2,3 ст.242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, ст.2 та ч.4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.09.2020 року відповідає, в зв`язку з чим  вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Із матеріалів справи вбачається, що у зв`язку із бойовими діями, які з 2014 року ведуться на території Донецької області ОСОБА_1 з чоловіком та малолітньою донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була вимушена переїхати на проживання в інше місто. 
У лютому 2016 році з чоловіком та донькою була вимушена повернутись на непідконтрольну територію України (м. Донецьк) та перебувати там у зв`язку з доглядом за батьком інвалідом ОСОБА_3 . 
Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16.02.2018 року у справі №266/746/18 (№2-о/266/80/18), що набрало законної сили 20.03.2018 року, встановлено факт народження громадянкою України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Донецьк дитини жіночої статті. 
17.02.2018 року Приморським районним у м. Маріуполі  відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області видано свідоцтво Серії НОМЕР_1 про народження   ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 .
Після усунення обставин та перешкод, які заважали виїзду з непідконтрольної території України родина приїхала до м. Запоріжжя та отримавши відносно себе та доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , довідки про взяття їх на облік як внутрішньо переміщених осіб №2302-5000261209 та №2302-5000261251 від 28.01.2020 року, позивач  29.01.2020 року звернулась до відповідача з документами для призначення їй допомоги при народженні зазначеної доньки у відповідності до приписів  Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».
Відповідно до повідомлення №445861 від 28.02.2020 року з 01.01.2020 позивачу у призначенні допомоги відмовлено у зв`язку із зверненням за її призначенням пізніше, ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про охорону дитинства», з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім`ях, держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».
Пунктом 2 ч.1 ст.3,ч.1 ст. 10,  ст. 11, ч.1  ст. 12 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» визначено, що призначаються такий вид державної допомоги сім`ям з дітьми як допомога при народженні дитини.
Допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини.
Допомога при народженні дитини призначається у розмірі 41 280 гривень. Виплата допомоги здійснюється одноразово у сумі 10 320 грн., решта суми допомоги виплачується протягом наступних 36 місяців рівними частинами у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Водночас, допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше 12-ти місяців з дня народження дитини.
Для призначення допомоги при народженні дитини до органу соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним.
Зазначені норми Закону кореспондують положенням п. 10,11, 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 1751 від 27.12.2001 року.
Дитина позивача   ОСОБА_2 , народилася   ІНФОРМАЦІЯ_3 на території тимчасово непідконтрольній органам державної влади України, що встановлює певні труднощі у своєчасному отриманні державної допомоги при народженні дитини, які пов`язанні з не функціонуванням державних органів, які мають право вирішувати питання на зазначеній території, певних складнощів у пересуванні по лінії зіткнення, отримання статусу переміщеної особи.
Соціальний захист є конституційною гарантією громадян України відповідно до ст. 46 Конституції України.
Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.
Допомога при народженні дитини за своєю природою  допомогою самій дитині, а не її батькам. Неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.
Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р. (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995р.), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. №789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Ненадання соціальної допомоги при народження дитини перешкоджає праву дитини виховуватися в належних матеріальних умовах.
Позивач та її дитина є громадянами України, мають такі ж конституційні права як і інші громадяни України; законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання допомоги при народженні дитини, за ознакою місця проживання, а тому відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» та встановлених у справі обставин, враховуючи інтереси дитини, позивач має право на отримання державної допомоги при народженні дитини.
Аналогічна правова позиція висловлена Касаційним адміністративним судом Верховного Суду в постанові від 07.04.2020 року по справі №226/450/17(К/9901/45682/18), від 16.07.2020 року по справі №265/4175/16-а(К/9901/24245/18).
Щодо посилань відповідача на відсутність позивача за адресою, зареєстрованою як фактичне місце проживання внутрішньо переміщеної особи, а саме: АДРЕСА_1 , слід зазначити, що Закон України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» та Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27.12.2001 року, не містить такої підстави для відмови у призначенні допомоги, як відсутність особи за фактичним місцем проживання/перебування.
Викладене свідчить про вірність висновків суду першої інстанції щодо визнання протиправним рішення відповідача (зазначене у  повідомленні №445861 від 28.02.2020 року) відносно відмови позивачу у призначенні допомоги при народженні дитини - доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 41 280  грн. за період з 09.01.2018  року по 09.01.2021 року та визначення йому зобов`язання призначити та виплатити позивачу дану допомогу.
Також судом згідно приписів ст. 371 КАС України судом вірно допущено негайне виконання рішення в частині стягнення виплати допомоги у межах суми за один місяць.
Доводами апеляційної скарги зазначені обставини не спростовано.
Оскільки судом першої інстанції в повному обсязі встановлено обставини справи та прийнято рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст.    315,    316,    321,    322,     325 КАС України, суд, -
                                                                                                                                                                  
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району  - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року по адміністративній справі №280/5900/20 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 17 лютого 2021 року є остаточною та оскарженню не підлягає.   

Головуючий - суддя                                                            Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай