ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/3001/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Шрамко Ю.Т.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  17 березня 2021 року                                                                                     м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
          Головуючого судді:                                                          Чаку Є.В., 
          суддів:                                                                                  Федотова І.В., Коротких А.Ю.
          за участю секретаря                                                           Ковтун К.В.          
                                                  
          розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м.Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлосервіс" до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

                                                  В С Т А Н О В И В :
          Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлосервіс" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві  про скасування податкових повідомлень-рішень відповідача №00014651402 від 22.11.2018 року; №00014471402 від 16.11.2018 року.
          Рішенням  Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2020 року позов задоволено.
          Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
          Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.
          Як убачається з матеріалів справи, ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання податкового та валютного законодавства за період з 01.01.2015 по 30.06.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 30.06.2018.
Результати перевірки оформлені актом №730/26-15-14-02-01-14/32657059 від 24.10.2018. 
 В ході перевірки було встановлено, що позивачем порушено:
-  п.188.1 ст. 188, п. 198.5 ст. 198, 181.1 ст. 181, п. 189.1 ст. 189, п.201.1, п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України),  а саме занижено суми податку на додану вартість, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету на суму 132062,00 грн.;
- п. 201.10 ст. 201 ПК України, в частині несвоєчасної реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму 14487,87 грн.; відсутності реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму ПДВ 132062,00 грн.
На підставі висновків Акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:
- №00014471402 від 16.11.2018, яким: за затримку реєстрації податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних на 15 і менше календарних днів на суму ПДВ 14487,87 грн. застосовано до позивача штраф у розмірі 10% у сумі 1448,79 грн.; у зв`язку із встановленням відсутності реєстрації протягом граничного строку, передбаченого абз. 2 п. 120' 1.2 ст. 120' 1 ПК України, податкових накладних / розрахунків коригування на суму ПДВ 132062,00 грн. до позивача застосовано штраф у розмірі 50% у сумі 66031,00 грн.
- №00014651402 від 22.11.2018, яким збільшено позивачу суму грошового зобов`язання по податку на додану вартість на загальну суму 165078,00 грн., з яких 132062,00 грн. - за податковими зобов`язаннями, а 33016,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).
          Позивач, не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача, звернувся з даним позовом до суду.
          З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.           
          Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів суду, що діяв правомірно, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Згідно пп. «б» п. 185.1 ст. 185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.
Відповідно до п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Чинне законодавство не передбачає обов`язку з оформлення документів (актів виконаних робіт), що засвідчують надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території.
Згідно  п. 187.10 ст. 187 ПК України платники податку, які постачають теплову енергію, природний газ (крім скрапленого), надають послуги з транспортування та/або розподілу природного газу, інші житлово-комунальні послуги, перелік яких визначений законом, послуги (роботи), вартість яких включається до складу плати за послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій чи послугу з управління багатоквартирним будинком, фізичним особам, бюджетним установам, незареєстрованим як платники податку, а також житлово-експлуатаційним конторам, управителям багатоквартирних будинків, квартирно-експлуатаційним частинам, об`єднанням співвласників багатоквартирних будинків, іншим платникам податку, які здійснюють збір коштів від зазначених покупців з метою подальшого їх перерахування продавцям таких товарів (надавачам послуг) у рахунок компенсації їх вартості, визначають дату виникнення податкових зобов`язань та податкового кредиту за касовим методом.
Зазначене правило визначення дати виникнення податкових зобов`язань поширюється також на операції з постачання зазначених товарів/послуг для житлово-експлуатаційних контор, управителів багатоквартирних будинків та бюджетних установ, що отримують такі товари/послуги, якщо вони зареєстровані як платники податку.
Для цілей цього пункту послугами (роботами), вартість яких включається до складу плати за послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій чи послугу з управління багатоквартирним будинком, вважаються послуги з технічного обслуговування ліфтів та диспетчерських систем, систем протипожежної автоматики та димовидалення, обслуговування димових та вентиляційних каналів, внутрішньобудинкових систем, прибирання будинкової та прибудинкової території, купівлі електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку, а також інші послуги, які надаються житлово-експлуатаційними конторами чи управителями багатоквартирних будинків зазначеним у цьому пункті покупцям за їхній рахунок.
До складу квартирної плати, яку отримує позивач включається: вартість послуг, які передбачені п. 187.10 ст. 187 ПК України, та вартість послуг, що раніше надавались житлово-експлуатаційними конторами зазначеним у п. 187.10 ст. 187 ПК України покупцям за їх рахунок.
Відповідно до листа ДФС України від 27.08.2013 № 9618/6/99-99-19-04-02-15 «Про особливості застосування касового методу при постачанні житлово-комунальних послуг» згідно з підпунктом 2 пункту 1 статті 7 та пунктом 3 статті 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV (далі - Закон № 1875-IV) до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.  
Оплата житлово-комунальних послуг населенням здійснюється як у повному розмірі затвердженого тарифу з урахуванням податку на додану вартість, так і в зменшеному на розмір субсидії (надається малозабезпеченим верствам населення) та/або дотації (надається окремим пільговим категоріям населення, наприклад ветеранам війни, військовослужбовцям та ін.). Такі субсидії та дотації оплачуються не безпосередньо населенням, а відшкодовуються виробникам (виконавцям) житлово-комунальних послуг з відповідних місцевих бюджетів (постанова Кабінету Міністрів України від 21.10.95 № 848).
У разі затвердження відповідним органом місцевого самоврядування цін/тарифів нижчими від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво виробник (виконавець) житлово-комунальних послуг має право на відшкодування втрат (підпункт 7 пункту 1 статті 21 та підпункт 8 пункту 1 статті 22 Закону № 1875-IV). Таке відшкодування надається з відповідного місцевого бюджету (пункти 4 та 5 статті 31 Закону № 1875-IV).            
Таким чином, виробник (виконавець) житлово-комунальних послуг отримує в якості компенсації наданих ним послуг: тариф, який сплачується населенням у повному обсязі; частину тарифу, яка сплачується пільговими категоріями населення; частину тарифу, яка оплачується з відповідних місцевих бюджетів в розмірі субсидій та дотацій, наданих пільговим категоріям населення; різницю між затвердженими цінами/тарифами та розміром економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (виробнича дотація на покриття збитків від постачання послуг за тарифом); тариф, який сплачується іншими категоріями покупців (бюджетні організації, комерційні структури та ін.).
Виходячи з вимог пункту 188.1 статті 188 розділу ПК Кодексу база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком:
До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.
До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.
У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.
Так, у Акті перевірки контролюючим органом зазначено, що на підставі наданих до перевірки первинних документів, що свідчать про придбання послуг підприємством у постачальників та видаткових накладних, встановлено реалізацію ТОВ «Житлосервіс» житлово-комунальних послуг на користь покупців по ціні нижче ніж фактична ціна їх придбання за період лютий 2017- квітень 2018 на загальну суму 660309,27 грн.
Колегією суддів встановлено, що основним та єдиним видом діяльності позивача є управління нерухомим майном, а саме: надання послуг з утримання будинків та прибудинкової території.
Тарифи на послуги з утримання будинків та прибудинкової території та з управління будинку, затверджені органами виконавчої влади, розраховані на підставі фактичних витрат та складають собівартість даних послуг.
Різниця в регістрах бухгалтерського обліку рах.703 та рах.80,90,92,94, що вказана в акті перевірки та яка стала підставою для донарахування податкових зобов`язань з ПДВ не свідчить про те, що позивачем надавались послуги на користь покупців по ціні нижче їх придбання. 
Як свідчать матеріали справи та пояснював позивач,  різниця на рах. 703 виникла у зв`язку з тим, що у 2016 та 2017 роках мешканцям будинків, які обслуговуються позивачем, надавались субсидії на комунальні послуги, розмір яких перевищував загальні суми фактично наданих  (нарахованих) послуг. 
Різниця на рахунку 92 виникла у зв`язку з нарахуванням постачальниками ПАТ «Київенерго» та ДТЕК «Київські  електромережі» позивачу вартості активної електроенергії. Вартість активної електроенергії, яку споживають по індивідуальних лічильниках, мешканці житлових будинків перераховують на рахунок позивача як компенсацію за використану електроенергії, а позивач в свою чергу всі отримані кошти перераховує постачальнику електроенергії.
Фактично позивач не є виробником (постачальником) теплової енергії, природного газу, водопостачання, водовідведення та електропостачання, а лише здійснює збір коштів від споживачів з подальшим перерахуванням зібраних коштів постачальникам відповідних послуг. Отже позивач не здійснює формування собівартості даних послуг. 
До того ж позивач та постачальник ПАТ «Київенерго» працюють по касовому методу», тобто нарахування ПДВ відображається у бухгалтерському обліку тільки при перерахуванні коштів, при цьому відсутні податкові зобов`язання, податковий кредит, відсутні й підстави для відображення вказаних операцій в єдиному реєстрі податкових накладних.
Вказані обставини контролюючим органом не взято до уваги.
  До того ж, як правильно зазначено судом першої інстанції, контролюючим органом в Акті перевірки не конкретизовано за якими саме господарськими операціями позивачем, на думку відповідача, протиправно не нараховано податкові зобов`язання з ПДВ в зв`язку із наданням послуг по нижчих цінах за їх придбання та відсутності реєстрації відповідних податкових накладних.
  Під час розгляду справи в суді першої інстанції, а також у апеляційній скарзі відповідачем не було наведено обґрунтованих пояснень та не надано жодних доказів на підтвердження помилкового визначення позивачем в межах спірних правовідносин бази оподаткування ПДВ та відповідно заниження суми податку на додану вартість на суму 132062,00 грн. та відсутність реєстрації податкових накладних на вказану суму.
 Таким чином, висновки контролюючого органу є безпідставними та такими, що ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм права, а відтак оскаржуване податкове повідомлення-рішення №00014651402 від 22.11.2018 підлягає скасуванню.
В результаті порушень, описаних вище, контролюючим органом також встановлено порушення позивачем вимог п. 201.1, 201.10 ст. 201 ПК України щодо нездійснення реєстрації податкових накладних.
Так, відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
За приписами п. 123.1 ст. 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:
для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;
для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;
для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).
У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.
Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.
Відповідно до п. 120-1.2 ст. 120-1 ПК України відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою), що зазначена у податковому повідомленні - рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено.
Відсутність реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної, зазначених в абзаці першому цього пункту, після спливу 10 календарних днів, наступних за днем отримання платником податку податкового повідомлення-рішення, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної в такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено.
Враховуючи те, що застосування до позивача штрафу згідно п. 120-1.2 ст. 120-1 ПК України відбулось внаслідок виявленого податкового правопорушення щодо заниження податку на додану вартість, неправомірність якого вже була встановлена вище, то податкове повідомлення-рішення №00014471402 від 16.11.2018  також підлягає скасуванню.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, наявні підстави для задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                                                            
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                  П О С Т А Н О В И В :
          Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м.Києві - залишити без задоволення.
          Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

          Головуючий суддя:                                                                          Є.В. Чаку

          Судді:                                                                                          І.В. Федотов

                                                                                                            А.Ю. Коротких