Постанова                          
Іменем України                 
 
10 березня 2021 року                                         
м. Київ
 
справа № 686/22106/16-ц
провадження № 61-15565св20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д., 
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач (стягувач) -  ОСОБА_1 ,
відповідач -   ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 грудня 2018 року у складі судді Карплюка О. І. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 22 вересня 2020 року у складі колегії суддів: Купельського А. В., Янчук Т. О., Ярмолюка О. І.,
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. 
Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму боргу у розмірі 35 386 дол. США, що в еквіваленті становить 904 837,62 грн, з яких: 22 000 дол. США, що в еквіваленті 562 540,00 грн, - сума основного боргу; 620 дол. США, що в еквіваленті 15 871 грн, - 3 % річних від простроченої суми та 12 766 дол. США, що в еквіваленті 326 426,62 грн., - інфляційні збитки.
Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 лютого 2017 року позов  ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 562 540 грн, що в еквіваленті за курсом Національного банку України становить 22 000,00 дол. США, 3 % річних у розмірі 15 871,00 грн та збитки у зв`язку з інфляцією в сумі 326 426,62 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 30 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 лютого 2017 року в частині стягнення інфляційних втрат та судових витрат скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В іншій частині рішення суду залишено без змін.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 листопада 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 лютого 2017 року в частині, яка не скасована рішенням апеляційного суду, та рішення апеляційного суду Хмельницької області від 30 травня 2017 року залишено без змін.
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, виданого на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 лютого 2017 року. В якій посилався на те, що Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області 16 лютого 2017 року розглянута справа № 686/22106/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. Виконавчий лист, який згідно із записом у справі видавався Хмельницьким міськрайонним судом, втрачено, тому просив видати йому дублікат виконавчого листа. 
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 грудня 2018 року заяву ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа, виданого на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 лютого 2017 року задоволено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідно до вимог пункту 17.4 розділу 13 «Перехідних положень» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат. Оскільки виконавчий лист, виданий на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 лютого 2017 року, втрачено, то наявні підстави для видачі ОСОБА_1  дубліката виконавчого листа. 
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 22 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 грудня 2018 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції, задовольняючи заяву про видачу дубліката виконавчого листа, встановив, що виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів втрачено, що є підставою для видачі дубліката виконавчого листа.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У жовтні 2020 року     ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа відмовити.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 16 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження у справі.
У грудні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 01 березня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата, разом з тим, заявник не надав доказів на підтвердження факту втрати виконавчого листа, відповідно не наведено підстави для видачі дубліката виконавчого документа. Для задоволення заяви про видачу дубліката виконавчого листа не достатньо лише тверджень заявника про втрату виконавчого документа. Такі твердження повинні бути доведені відповідними, належними доказами, які дають підстави вважати такі твердження про втрату достовірними. 
 
Відзив на касаційну скаргу заявник до суду не подавав.
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 лютого 2017 року у справі № 686/22106/16-ц позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 562 540 грн, що в еквіваленті за курсом Національного банку України становить 22 000,00 дол. США, 3 % річних у розмірі 15 871 грн, та збитки у зв`язку з інфляцією в сумі 326 426,62 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат (а.с. 90).
Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 30 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 лютого 2017 року в частині стягнення інфляційних втрат та судових витрат скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В іншій частині рішення суду залишено без змін (91-92).
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 листопада 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 лютого 2017 року в частині, яка не скасована рішенням апеляційного суду, та рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 30 травня 2017 року залишено без змін (а. с. 101-103).
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, виданого на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 лютого 2017 року. В якій посилався на те, що Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області 16 лютого 2017 року розглянута справа № 686/22106/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. Виконавчий лист, який згідно із записом у справі видавався Хмельницьким міськрайонним судом, втрачено (а.с. 114). 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку (стаття 129-1 Конституції України).
Основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).
Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України.
Виконання судового рішення відповідно до рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК Українивиконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Виконавчі листи викладаються в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення відповідних форм процесуальних документів, передбачених Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, і підписуються електронним цифровим підписом судді (в разі колегіального розгляду - електронними цифровими підписами всіх суддів, які входять до складу колегії).
До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та Єдиного державного реєстру виконавчих документів, Положення про який затверджується спільним нормативно-правовим актом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України, із запровадженням яких відповідно до частини першої статті 1 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України вводяться в дію вимоги частини четвертої статті 431 ЦПК України щодо внесення виконавчого документу до Єдиного державного реєстру виконавчих документів, функціонування якого виключає втрату виконавчого документа, порядок видачі дублікату виконавчого документу замість втраченого визначено розділом XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України.
Згідно з пунктом 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналізуючи пункт 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.
Дублікат -це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.
Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справі № 474/783/17 (провадження                      № 61-29св17), від 10 жовтня 2018 року у справі № 2-504/11 (провадження № 61-41846св18), від 03 червня 2020 року у справі № 2-461/09.
Верховний Суд виходить з того, що дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 2-824/2009 (провадження                                № 61-5388св18), усправі № 2-461/09 (провадження № 61-2812св19).
Судом апеляційної інстанції при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою, не досліджено питання подання заявником доказів на підтвердження втрати виконавчого листа, тобто суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду на підставі якого видано виконавчий лист та чи не втратило судове рішення законної сили. 
Натомість апеляційний суд, не врахувавши вимоги ЦПК України щодо доказування, змінив акцент щодо суб`єкта, який зобов`язаний довести певний факт. 
Так, згідно зі статтями 12, 13, 76-84 ЦПК України саме заявник мав довести ті вимоги на які посилається, у даному випадку втрату виконавчого листа. Проте апеляційний суд, усупереч цим обов`язковим нормам ЦПК України щодо змагальності процесу, вказав навпаки, що боржник не довів наявність виконавчого листва, що є невірним.   
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Вирішуючи справу, суд апеляційної інстанції, не надав належної оцінки тому, що при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.
У зв`язку з наведеним оскаржувану постанову апеляційного суду не можна вважати законною й обґрунтованою.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, збирати нові докази та давати їм оцінку, розгляд справи апеляційним судом проведено не повно, то справу необхідно передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити частково.
Постанову Хмельницького апеляційного суду від 22 вересня 2020 року скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                 Д. Д. Луспеник 

Судді:                                                                           І. А. Воробйова 

                                                                                       Б. І. Гулько

                                                                                        Р. А. Лідовець  

                                                                                        Ю. В. Черняк