ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

15 лютого 2021 року	  м. Одеса	Справа № 916/2886/19	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Аленіна О.Ю.
суддів: Лавриненко Л.В., Таран С.В. 
секретар судового засідання Герасименко Ю.С.

За участю представників учасників справи:
від ТОВ "СПЕКТОР-АГРО" -  адвокат Бонтлаб В.В. за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  Білгород-Дністровського міськрайоного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегінального управління Міністерства юстиції України (місто Одеса)
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 19.11.2020  
по справі №916/2886/19
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕКТР-АГРО"
до 
1) Фермерського господарства "БЕССАРАБІЯ"
2) ОСОБА_1 
про стягнення 867 473,47 грн

ВСТАНОВИВ
Рішенням Господарського суду Одеської області від 02.12.2019 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕКТР-АГРО" до відповідачів - Фермерського господарства "БЕССАРАБІЯ" та ОСОБА_1 задоволено та солідарно стягнуто з Фермерського господарства "БЕССАРАБІЯ" та ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕКТР-АГРО" 639 000 грн. 00 коп. - суму основного боргу, 45 526 грн. 89 коп. - суму відсотків за користування товарним кредитом, 26 785 грн. 48 коп. - суму пені, 28 361 грн. 10 коп. - суму 36% річних, 127 800 грн. 00 коп. - суму штрафу та витрати по сплаті судового збору у розмірі 13  012 грн. 10 коп.         
На виконання даного рішення Господарським судом Одеської області 03.01.2020 видано відповідний наказ.
У листопаді 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "СПЕКТР-АГРО" звернулося до Господарського суду Одеської області зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайоного відділу  державної виконавчої служби Південного міжрегінального управління Міністерства юстиції України (місто Одеса) у справі №916/2886/19.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.11.2020 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕКТР-АГРО" вх. № ГСОО 2-4026/20 від 09.11.2020 на бездіяльність державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайоного відділу  державної виконавчої служби Південного міжрегінального управління Міністерства юстиції України (місто Одеса) у справі №916/2886/19 - задоволено, визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Білгород-Дністровського МРВДВС Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні №61361535 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 03 лютого 2020 року по справі №916/2886/19, котра виразилась у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №61361535 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 03 лютого 2020 року по справі №916/2886/19 із врахуванням статей 10, 13, 18, 26, 36, 48, 53-1, 56, 57 Закону України "Про виконавче провадження" та зобов`язано державного виконавця Білгород-Дністровського МРВДВС Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) усунути допущене порушення (поновити порушене право заявника) шляхом дотримання строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №61361535 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 03 лютого 2020 року по справі №916/2886/19 із врахуванням статей 10, 18, 26, 36, 48, 53-1, 56, 57 Закону України "Про виконавче провадження".
В мотивах оскаржуваної ухвали суд першої інстанції зазначив, що відповідно до офіційних відомостей, котрі містяться на офіційному веб-сайті Автоматизованої системи виконавчих проваджень, за період із 04 серпня 2020 року по 02 листопада 2020 року в силу дії обов`язкових норм, зокрема Закону України "Про виконавче провадження" та Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", своєчасних, належних, повних, допустимих та об`єктивних виконавчих дій не вчинялось.
Також, за твердженням суду першої інстанції, державним виконавцем не надано до суду жодних доказів на підтвердження вчинення ним всіх необхідних передбачених Законом України "Про виконавче провадження" виконавчих дій, що в свою чергу надає можливість суду визнати обставину невчинення державним виконавцем таких дій встановленою.
Як відзначено місцевим господарським судом, згідно з вимогами Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець повинен періодично проводити перевірки з метою належного виконання рішення суду. Такі перевірки мають вчинятися державним виконавцем систематично, доказів дотримання та виконання даного пункту (вимоги законодавства) не було дотримано - станом на дату подання даної скарги у матеріалах виконавчого провадження не існує. За твердженням суду першої інстанції, виявлення рахунків боржника як в загальному, так і на предмет відкриття боржником нових рахунків із метою уникнення від виконання рішення суду у даній справі, за період із 04 серпня 2020 року по 02 листопада 2020 року взагалі не проводилась, а раніше вказаного періоду проводилась із порушенням/не дотриманням положень України "Про виконавче провадження".
Таким чином, на переконання місцевого господарського суду, державною виконавчою службою не спростовано, а матеріали справи не містять  доказів, що державним виконавцем вживалися усі передбачені законом заходи, спрямовані на вчасне і повне виконання рішення суду у цій справі.
За твердженням суду першої інстанції, встановлена судом бездіяльність державного виконавця під час примусового виконання наказів господарського суду Одеської області від 03 січня 2020 року та від 14 січня 2020  року у справі №916/2886/19 за період з  04 серпня 2020 року по 02 листопада 2020 року порушує права стягувача на виконання рішення суду, яке гарантоване йому Конституцією України, що відповідно зумовило задоволення скарги на бездіяльність державного виконавця Білгород-Дністровського МРВДВС Південного МРУ Міністерства юстиції.
Не погодившись із вказаною ухвалою до Південно-західного апеляційного господарського суду звернувся Білгород-Дністровський міськрайоний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегінального управління Міністерства юстиції України (місто Одеса) з апеляційною скаргою в якій просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 19.11.2020 по справі №916/2886/19 скасувати. 
Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню, виходячи з наступних підстав. 
Так, скаржник стверджує, що у зв`язку з несвоєчасним отриманням ухвали суду першої інстанції про призначення скарги на бездіяльність державного виконавця до розгляду, він був позбавлений надати до суду заперечення на скаргу ТОВ "СПЕКТР-АГРО" на бездіяльність державного виконавця, заявити відповідні заяви, клопотання та надати докази для всебічного, повного та об`єктивного встановлення всіх обставин справи в їх сукупності. 
Апелянт зазначає, що ним не було подано заперечення на скаргу у зв`язку з отриманням ухвали Господарського суду Одеської області про призначення скарги до розгляду, після проведення судового засідання. У зв`язку з чим вказана справа, на думку апелянта, розглянута без з`ясування всіх обставин, без дослідження доказів, які Відділ міг би надати на спростування заявлених обставин у скарзі ТОВ «СПЕКТР-АГРО», представник якого жодного разу не скористався правом на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження у відповідності до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» та безпідставно стверджує про бездіяльність державного виконавця та про неналежне виконання рішення суду. Ознайомлення відбувалось через автоматизовану систему виконавчого провадження, де на час ознайомлення були додані не всі скан-копії матеріалів виконавчого провадження, що у подальшому державним виконавцем було дороблено, та передчасно здійснений висновок про бездіяльність державного виконавця по виконавчому провадженню №61361535, хоча матеріали виконавчих проваджень містять докази, які спростовують вказане твердження.
Таким чином, як вважає апелянт, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, керуючись доказами наданими тільки позивачем, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.01.2021  відкрито апеляційне провадження у справі №916/2886/19 та призначено справу до розгляду на 15.02.2021.
Судом апеляційної інстанції отримано відзив на апеляційну скаргу від ТОВ "СПЕКТР-АГРО" в якому товариство просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін. 
В обґрунтування своїх заперечень позивач зазначає, що на теперішній час, накази видані судом першої інстанції на виконання рішення по справі №916/2886/19 не виконані, а відповідно до офіційних відомостей, котрі містяться на офіційному веб-сайті Автоматизованої системи виконавчих проваджень, за період із 04 серпня 2020 року по 02 листопада 2020 року, в силу дії обов`язкових норм Закону України "Про виконавче провадження", своєчасних, належних, допустимих та об`єктивних виконавчих дій не вчинялося.
До того ж, як стверджує позивач, згідно з вимогами Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повинен періодично проводити перевірки з метою належного виконання рішення суду. Такі перевірки мають вчинятися державним виконавцем систематично, однак, за твердженням позивача, доказів дотримання та виконання даних вимог законодавства матеріали виконавчого провадження не містять.
За твердженням позивача, ознайомившись із матеріалами виконавчого провадження в Автоматизованій системі виконавчих проваджень, ТОВ "СПЕКТР-АГРО" встановлено порушення та недотримання Білгород-Дністровським МРВДВС Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) як статей 10, 18, 26 Закону України «Про виконавче провадження» в цілому, так і положення частини 8 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема за період із 04 серпня 2020 року по 02 листопада 2020 року взагалі не проводилась, а раніше вказаного періоду проводилась із порушенням/не дотриманням положення частини 8 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», виявлення рахунків боржника як в загальному, так і на предмет відкриття боржником нових рахунків із метою уникнення від виконання рішення суду у даній справі.
На переконання позивача, є всі підстави стверджувати, що Білгород-Дністровським МРВДВС Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) виконавчі заходи в рамках виконавчого провадження щодо примусового виконання наказів Господарського суду Одеської області по справі №916/2886/19 здійснюються формально, поверхнево та носять «кабінетний» характер, котрий полягає в тому, що більшість дій, котрі проводяться, здійснюються в межах кабінету як робочого місця державного виконавця, та навіть при виявлені майна/активів боржника, в реальності та дійсності не реалізуються/не виконуються.
До того ж, як стверджує позивач, із посиланням на приписи Закону України "Про виконавче провадження", за період перебування наказів на примусовому виконанні, платіжні вимоги на списання коштів Білгород-Дністровським МРВДВС Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) взагалі не виставлялись.
ТОВ «СПЕКТР-АГРО» зазначає та просить врахувати те, що відповідно до офіційних відомостей із ЄДРПОУ щодо боржника, останній є виробником сільськогосподарської продукції, із використанням земельних ділянок, належних його на праві власності та/або використанні, однак, органом ДВС не здійснено заходи примусового виконання щодо направлення запитів до районного (обласного) відділу статистики із вимогою про надання інформації статистичного спостереження сільськогосподарської діяльності боржника. А також, не було здійснено арешт посівів сільськогосподарських культур, не було здійснено опис та вилучення у боржника відповідного майна боржника. 
Як вважає позивач, Білгород-Дністровський МРВДВС Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) належних, повних, своєчасних та об`єктивних виконавчих дій щодо примусового виконання наказів Господарського суду Одеської області по справі №916/2886/19 не вчинив, що є порушенням норм виконавчо-процесуального законодавства, котрі визначають порядок та строки здійснення перевірки майнового стану боржника.
Під час судового засідання від 15.02.2021 представник ТОВ «СПЕКТР-АГРО» просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін. 
Представник апелянта у судове засідання не з`явився, проте, у своїй заяві від 15.02.2021 просив розглянути справу без його участі.
Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи  на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як вбачається з наявних матеріалів справи, постановою Білгород-Дністровського МРВДВС Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) від 29 квітня 2020 року відкрито виконавче провадження №61361535 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 03 лютого 2020 року по справі №916/2886/19 про стягнення із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕКТР-АГРО" грошових коштів у загальному розмірі 880 485 гривень 57 копійок.
Звертаючись до суду першої інстанції зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця, ТОВ «СПЕКТР-АГРО» зазначило, що державним виконавцем не було вчинено виконавчих дій, які, на думку скаржника, державний виконавець повинен був вчинити у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».
Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції погодився із доводами скаржника з приводу неправомірної бездіяльності державного виконавця за період з 04 серпня 2020 року по 02 листопада 2020 року, котра виразилась у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій із врахуванням норм Закону України "Про виконавче провадження". 
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає наступне. 
Відповідно до положень ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Згідно з ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
У відповідності до ч. 1 ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Частиною 1 ст. 327 ГПК України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року N 18-рп/2012).
Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).
Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У ч. 1 ст. 6 Конвенції закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь - яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17 травня 2005 року по справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії параграф 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (див. рішення від 19.03.1997 зі справи "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece); рішення від 20.07.2004 зі справи "Шмалько проти України").
Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява N 71186/01, п. 84).
Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п.1 ст. 6 Конвенції.
Стаття 55 Конституції України вказує, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно зі ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" однією із засад виконавчого провадження є забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Державний виконавець, як працівник державної виконавчої служби відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", повинен здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність.
У відповідності до ст. 339 ГПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 342 ГПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.
Положеннями ст. 343 ГПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Закон України "Про виконавче провадження" є спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентує порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.
Згідно з ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Частиною 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Частиною 3 вказаної статті передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках та інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додатну вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на яких заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
Крім цього, виконавець також має право: здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; викликати посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом державного виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; накладати стягнення у вигляді штрафу на юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від посадових осіб боржників - юридичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження в праві виїзду керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язання за рішенням; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
За ч. 1 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження", у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.
Згідно з ч. 2 ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження", розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.
Відповідно до ч. 2 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. 
Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника (ч. 8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження").
Розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією (ч. 2, 3 ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження").
Верховним Судом у постанові від 18.03.2019 року по справі № 21/303-08 наголошено, що сам факт здійснення окремих дії щодо виявлення майна та коштів боржника, без встановлення та дослідження обставин, що державним виконавцем проводилась перевірка майнового стану боржника з відповідною періодичністю, встановленою частиною восьмою статті 48 Закону України "Про виконавче провадження", не свідчить про належне виконання державним виконавцем своїх обов`язків щодо розшуку майна боржника та здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення. 
Згідно з ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження" реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України. Вільний та безоплатний доступ до інформації автоматизованої системи виконавчого провадження забезпечує Міністерство юстиції України у мережі Інтернет на своєму офіційному веб-сайті з можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації, на основі поширених веб-оглядачів та редакторів, без необхідності застосування спеціально створених для цього технологічних та програмних засобів, без обмежень та цілодобово. Інформація повинна містити відомості про час її розміщення.
Рішення виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби виготовляються за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження. У разі тимчасової відсутності доступу до автоматизованої системи допускається виготовлення документів на паперових носіях з подальшим обов`язковим внесенням їх до автоматизованої системи не пізніше наступного робочого дня після відновлення її роботи (частина 4 статті 8 Закону України "Про виконавче провадження").
Відповідно до Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 2432/5 від 05.08.2016, автоматизована система виконавчого провадження - комп`ютерна програма, що забезпечує збирання, зберігання, облік, пошук, узагальнення, надання відомостей про виконавче провадження, формування Єдиного реєстру боржників та захист від несанкціонованого доступу.
Відповідно до пункту 10 розділу І Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження система забезпечує інформаційну взаємодію з іншими реєстрами та базами даних державних органів, що містять дані про майно, доходи боржника. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.
Згідно з пунктами 2-4 Розділу IV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, виконавцем до автоматизованої системи виконавчого провадження обов`язково вносяться відомості про проведення всіх виконавчих дій та прийняття процесуальних рішень.
До Автоматизованої системи виконавчого провадження в обов`язковому порядку вносяться також відомості про всі документи, отримані на запит державного виконавця, заяви сторін виконавчого провадження, відповіді на них та їх скановані копії.
Відомості про проведення виконавчих дій вносяться до автоматизованої системи виконавчого провадження одночасно з виготовленням документа, на підставі якого вчиняється виконавча дія, або одночасно з виготовленням документа, яким оформлюється проведення виконавчої дії.
У разі здійснення виконавчої дії за межами органу державної виконавчої служби (офіса приватного виконавця) відомості про таку дію вносяться до автоматизованої системи виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її проведення.
Постанови виконавця, а також інші документи виконавчого провадження виготовляються за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження. Виготовлення постанов та інших документів виконавчого провадження не в автоматизованій системі виконавчого провадження забороняється.
Згідно з положеннями пунктів 1, 2 розділу VІ Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, Міністерство юстиції України забезпечує вільний та безоплатний доступ до інформації Системи у мережі Інтернет на своєму офіційному веб-сайті з можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації (на основі поширених веб-оглядачів та редакторів) без обмежень та цілодобово у формі відкритих даних. З метою забезпечення доступу до інформації Системи сторонам виконавчого провадження у постанові про відкриття виконавчого провадження роз`яснюється таке право, вказуються адреса відповідного веб-сайту в мережі Інтернет, а також ідентифікатор для доступу до інформації про виконавче провадження та порядок його використання. Система забезпечує можливість формування сторонами виконавчого провадження узагальненої інформації про рішення (виконавчі дії), прийняті (вчинені) виконавцем, із зазначенням дати їх прийняття (вчинення) та з можливістю роздрукування такої інформації.
Отже, державним виконавцем вносяться відомості про вчинення всіх виконавчих дій у виконавчому провадженні до автоматизованої системи виконавчого провадження, доступ до якої є відкритим у мережі Інтернет з урахуванням наявного у сторони виконавчого провадження ідентифікатору для доступу до інформації про виконавче провадження.
Оскільки за приписами вищевказаного Закону України "Про виконавче провадження" та Положення автоматизованою системою виконавчого провадження забезпечується централізоване зберігання документів виконавчого провадження, а також надання сторонам виконавчого провадження інформації про виконавче провадження та виготовлення документів виконавчого провадження, вказане дає підстави для висновку, що інформація внесена до автоматизованої системи виконавчого провадження виконавцем в межах конкретного виконавчого провадження щодо проведених дій на примусове виконання виконавчого документа є офіційною та може бути використана в спорі стороною, яка є учасником виконавчого провадження, з посиланням на наявні в автоматизованій системі виконавчого провадження дані, в процесі оскарження нею дій чи бездіяльності державного виконавця з приводу вжиття/невжиття виконавцем ефективних, своєчасних і в повному обсязі заходів щодо примусового виконання виконавчого документа, виданого на виконання рішення компетентного органу. 
Так, у наявних матеріалах справи міститься інформація внесена до автоматизованої системи виконавчого провадження, яка свідчать про те, що за період з 04 серпня 2020 року по 02 листопада 2020 року Білгород-Дністровським міськрайоним  відділом державної виконавчої служби Південного міжрегінального управління Міністерства юстиції України (місто Одеса) не були виконані вимоги, передбачені Законом України "Про виконавче провадження", щодо примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 03 лютого 2020 року по справі №916/2886/19, зокрема та не обмежуючись із дотриманням строків та порядку визначеного пунктом 8 статті 48 Закону України "Про виконавче провадження":
- належним чином та в строки, не виявлено та не накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на поточних рахунках, що відкриті у банківських та фінансових установах на ім`я боржника, а також знаходяться у володінні чи користуванні інших осіб;
- не виставлено платіжних вимог на списання коштів із арештованих рахунків боржника;
- не направлено до Пенсійного фонду України/ДПС України запит щодо виявлення місця працевлаштування та джерело та місце отримання доходу боржником;
- не направлено запити до податкових органів щодо встановлення та підтвердження факту перебування боржника серед платників земельного податку та/або інших зборів, котрі справляються за користування землею, у відповідності до норм чинного законодавства України;
- не витребувано від обслуговуючого банку боржника відомостей про рух коштів по відповідному рахунку з метою отримання та встановлення інформації про дебіторську заборгованість боржника.
Державним виконавцем не вжито заходів щодо виявлення як наявних рахунків боржника, відкритих до відкриття виконавчого провадження, так й на предмет відкриття боржником нових рахунків за період із 04 серпня 2020 року по 02 листопада 2020 року.
Також, в матеріалах виконавчого провадження №61361535 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 03 лютого 2020 року по справі №916/2886/19 не міститься доказів на підтвердження прийняття банківськими установами відповідних постанов про арешт коштів боржника, що відповідно дає підстави вважати, що боржник, маючи заборгованість перед відповідачем, яка стягнута за рішенням суду, може вільно та безперешкодно користуватись грошовими коштами, при цьому не виконуючи рішення суду.
Не вчинено державним виконавцем й належних дій щодо встановлення участі боржника у інших товариствах. При цьому, колегія суддів відзначає, що у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», наявність у власності боржника корпоративних прав передбачає та зумовлює участь у діяльності іншої юридичної особи, що передбачає можливість отримання доходу у вигляді розподілу відповідного прибутку від діяльності вказаних суб`єктів господарювання та доходу у вигляді заробітної плати.
Отже, наявними матеріалами справи не підтверджується ані вжиття державним виконавцем всіх заходів щодо виявлення майна боржника, ані дотримання ним встановленої Законом України "Про виконавче провадження" періодичності вчинення зазначених дій. 
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із твердженням скаржника та висновками місцевого господарського суду щодо неправомірної бездіяльності державного виконавця Білгород-Дністровського МРВДВС Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні №61361535 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 03 лютого 2020 року по справі №916/2886/19, котра виразилась у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №61361535 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 03 лютого 2020 року по справі №916/2886/19 із врахуванням статей 10, 13, 18, 26, 36, 48, 53-1, 56, 57 Закону України "Про виконавче провадження", а тому скарга ТОВ "СПЕКТР-АГРО" є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
З приводу тверджень апелянта про те, що у зв`язку з несвоєчасним отриманням ухвали суду першої інстанції про призначення скарги до розгляду, він був позбавлений надати до суду, зокрема, докази для всебічного, повного та об`єктивного встановлення всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів зазначає таке.
Звертаючись зі скаргою, ТОВ "СПЕКТОР-АГРО" було надано до суду, серед іншого, докази її направлення на адресу Білгород-Дністровського міськрайоного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегінального управління Міністерства юстиції України (місто Одеса), а саме опис вкладення у цінний лист на якому міститься штрихкодовий ідентифікатор №0304010264943. Згідно з даними, які містяться на офіційному веб-сайті «Укрпошта» дане поштове відправлення вручено адресату 12.11.2020.
Отже, Білгород-Дністровський міськрайоний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегінального управління Міністерства юстиції України (місто Одеса) був обізнаний як про наявність скарги, так й ознайомлений з її змістом.
Однак, Відділ ДВС своїм правом на подання заперечень за скаргу на дії (бездіяльність) державного виконавця, із посиланням у тому числі на відповідні докази, не скористався. 
Судова колегія також наголошує, що скаржник зазначаючи про те, що його було позбавлено можливості надати докази на спростування доводів викладених у скарзі на бездіяльність державного виконавця, не навів та не додав до апеляційної скарги жодних доказів на спростування доводів викладених ТОВ "СПЕКТР-АГРО" у скарзі. 
Не заслуговують на увагу й твердження апелянта з приводу того, що представник ТОВ «СПЕКТР-АГРО» жодного разу не скористався правом на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження у відповідності до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» та безпідставно стверджує про бездіяльність державного виконавця та про неналежне виконання рішення суду, оскільки у відповідності до ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження" та Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, державним виконавцем вносяться відомості про вчинення всіх виконавчих дій у виконавчому провадженні до автоматизованої системи виконавчого провадження. Інформація внесена до автоматизованої системи виконавчого провадження виконавцем є офіційною та може бути використана в спорі стороною, яка є учасником виконавчого провадження, з посиланням на наявні в автоматизованій системі виконавчого провадження дані, в процесі оскарження нею дій чи бездіяльності державного виконавця з приводу вжиття/невжиття виконавцем ефективних, своєчасних і в повному обсязі заходів щодо примусового виконання виконавчого документа, виданого на виконання рішення компетентного органу.
При цьому, посилання апелянта на те, що в автоматизованій системі виконавчого провадження були не всі скан-копії матеріалів виконавчого провадження, що у подальшому державним виконавцем було усунуто, на переконання колегії суддів додатково свідчать про бездіяльність державного виконавця, оскільки у відповідності до п. 2 Розділу ІV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження визначено, що виконавцем до Системи обов`язково вносяться відомості про проведення всіх виконавчих дій та прийняття процесуальних рішень. До Системи в обов`язковому порядку вносяться також відомості про всі документи, отримані на запит виконавця, заяви сторін виконавчого провадження, відповіді на них та їх скановані копії.
Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. 
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційні скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржниками порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування ухвали Господарського суду Одеської області від 19.11.2020 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали без змін.  
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 19.11.2020 у справі №916/2886/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови складено та підписано 22.02.2021.

Головуючий суддя                                                                      Аленін О.Ю.

Суддя                                                                                  Лавриненко Л.В.

Суддя                                                                                   Таран С.В.