КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  
                        
Справа № 753/5826/19                                                                    Головуючий у 1-й інст. - Сирбул О.Ф. 
Апеляційне провадження 22-ц/824/3016/2021                                                     Доповідач - Рубан С.М.                                                
                             
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
        21 січня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                   головуючого судді          Рубан  С.М.
                                   суддів                     Заришняк Г.М., Мараєва Н.Є.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 лютого 2020 року, ухвалене у складі судді Сирбул О.Ф. у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 48 059,74 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 1921,00 грн.
Посилається на те, що 17.12.2015 року між ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та Іноземним підприємством «СЖС Україна» був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-1501-15-00249, предметом якого було страхування транспортного засобу «Renault», д.н.з. НОМЕР_1 .
10.08.2016 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Renault», д.н.з.  НОМЕР_1  та транспортного засобу «Hyundai», д.н.з.  НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .
До позивача звернувся страхувальник із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування та надав усі необхідні документи.
ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» складено страховий акт №ДККА-52166 та розрахунок до нього на підставі рахунку №АМСНС05613 від 16.08.2016 року.
На підставі вказаних документів позивачем здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 48 059,74 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 15913 від 31.08.2016 року.
Таким чином, ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» виконало свої зобов`язання перед страхувальником згідно умов Договору.
Враховуючи, що постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 29.08.2016 року  ОСОБА_1  визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тобто особою відповідальною за завдані потерпілому збитки є відповідач, тому позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
         Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 лютого 2020 року позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» задоволено.
         Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 48 059,74 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921 грн.
         Не погоджуючись з рішенням суду, представникОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
         Посилається на те, що на момент ДТП цивільно - правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Нова». Не дивлячись на  це, позивач звернувся з позовом до ОСОБА_1 , як заподіювача шкоди. Суд дійшов помилкового висновку щодо недійсності договору страхування укладеного відповідачем у зв`язку з відсутністю даних про нього у базі МТСБУ, оскільки відсутність інформації в ЦБД щодо забезпеченості транспортного засобу на дату ДТП не є свідченням недійсності полісу, а може бути результатом невнесення страховиком відповідної інформації. Відомості ЦБД МТСБУ не впливають на дійсність полісів, укладених в паперовій формі, а мають виключно інформативний характер.
         Позивач відзиву на апеляційну скаргу до суду не подав.
Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.
 Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до страхового акту № ДККА-52166 від 30.08.2016 року та розрахунку суми страхового відшкодування до нього від 30.08.2016 року, ПрАТ «СК «Українська страхова група» сплатило на користь потерпілого суму страхового відшкодування 48 059,74 грн.
16.01.2017 року ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на адресу ОСОБА_1 направило претензію №0024/2448-УСГ, на яку отримало відповідь, згідно якої відповідачем було повідомлено, що на момент ДТП, яка сталась 10.08.2016 року, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за полісом №АЕ/8233808, однак відповідно до даних бази МТСБУ поліс за вказаним номером та серією не знайдено.
Доказів того, що відповідачем на користь потерпілого (позивача) були відшкодовані збитки, завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відповідачем не надано, тому ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» має право регресної вимоги до ОСОБА_1 .
         Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;
3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;
4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;
5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;
6) як розподілити між сторонами судові витрати;
7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;
8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).    
 
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Судом встановлено та апеляційним судом перевірено, що 17.12.2015 року між ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та Іноземним підприємством «СЖС Україна» був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-1501-15-00249, предметом якого було страхування транспортного засобу «Renault», д.н.з. НОМЕР_1 .
ОСОБА_1 10.08.2016 року о 18.45 год. в м. Києві на просп. В. Лобановського 84, керуючи автомобілем марки «Hyundai» д.н.з.  НОМЕР_2 , не вибрала безпечної дистанції, внаслідок чого здійснила зіткнення з попереду зупинившимся автомобілем марки «ЗАЗ» д.н.з.  НОМЕР_3 та автомобілем марки «Renault» д.н.з.  НОМЕР_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушила вимоги п.п. 2.3 б, 13.1 ПДР, тобто вчинила адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП.
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 29.08.2016 року  ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на користь держави, що становить 340 грн.
Внаслідок ДТП, яка сталася 10.08.2016 року, автомобіль «Renault», д.н.з.  НОМЕР_1 , який належить Іноземному підприємству «СЖС Україна», згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії  НОМЕР_4 , та яким керував на відповідній правовій підставі  ОСОБА_3 , отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою № 3016229362172083 про дорожньо-транспортну пригоду від 10.08.2016 року та актом огляду пошкодженого транспортного засобу від 11.08.2016 року.
11.08.2016 року власник пошкодженого автомобіля марки «Renault», д.н.з.  НОМЕР_1 - Іноземне підприємство «СЖС Україна» з метою отримання відшкодування звернулося до ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.
За результатами огляду транспортного засобу ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» складено страховий акт № ДККА-52166 від 30.08.2016 року та розрахунок суми страхового відшкодування до нього від 30.08.2016 року на підставі результатів огляду транспортного засобу, згідно яких сума страхового відшкодування визначена в розмірі 48 059,74 грн.
Керуючись умовами укладеного договору добровільного страхування та відповідно до страхового акту № ДККА-52166 від 30.08.2016 року, розрахунку суми страхового відшкодування до нього від 30.08.2016 року, позивач ПрАТ «СК «Українська страхова група» сплатила на користь потерпілого суму страхового відшкодування 48 059,74 грн., що підтверджується даними платіжного доручення № 15913 від 31.08.2016 року та отримала право вимоги на вказану суму.
 
Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі.
Як вбачається з матеріалів справи, на момент вчинення ДТП цивільно - правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «НОВА» на підставі полісу №АЕ/8233808, строк дії полісу з 05.04.2016 року по 04.04.2017 року, страховий ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну 100 000 грн. (а.с.63). 
         Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду викладеного у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.
       У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
       Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
        Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
        Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
        Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
         Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
          Крім цього, у п.60 вказаної Постанови Верховний Суд визначив, що обгрунтованим є відмова у задоволенні позову, у разі якщо позивач не звертався до страховика відповідача та не отримав його відмову у виплаті страхового відшкодування, а одразу пред`явив вимогу до відповідача.
 
Як вбачається з матеріалів справи, 03 жовтня 2019 року на адресу Дарницького районного суд м. Києва від представника відповідача надійшла заява про залучення до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «НОВА» та Моторне (транспортне) страхове бюро України (а.с.62).
         Відповідно до ч.1 ст.196 ЦПК України для виконання завдання підготовчого провадження у кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.
          У пункті 4 частини 2 статті 197 ЦПК України визначено, що у підготовчому засіданні суд  вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше.
          Тобто, якщо з матеріалів справи вбачається, що склад осіб, які беруть участь у справі, має бути інший, суд з урахуванням вищенаведеного повинен вчинити дії відповідно до вимог статей 196,197,198 ЦПК України.
З матеріалів справи вбачається, що протокольною ухвалою від 03 жовтня 2019 року Дарницький районний суд м. Києва безпідставно відмовив у задоволенні вказаного клопотання представника відповідача про залучення третіх осіб.
          Таким чином, розгляд справи судом першої інстанції проведено з порушенням процесуального закону, оскільки до участі у справі не було залучено особу, у якої на момент вчинення ДТП була застрахована цивільно - правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «НОВА». 
Отже, обставини щодо факту наявності чи відсутності у відповідача чинного полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності на момент настання ДТП судом не встановлені, а висновки суду базуються на припущеннях.
Таким чином, суд не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, не встановив склад сторін у справі та дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група».
Апеляційний суд в силу Закону позбавлений можливості усунути вказані недоліки розгляду справи на стадії апеляційного розгляду. 
          Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
          Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду належить скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» - відмовити.
 
          Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а згідно п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.  
 
          Враховуючи встановлені обставини, рішення суду про відмову в задоволенні позовних вимог та положення статті 141 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» належить стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2881 грн 50 коп.
 
      Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
          Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.
Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 лютого 2020 року - скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» - відмовити.
         Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», код ЄДРПОУ 30859524, на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ), судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2881 грн 50 коп.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
       Повний текст постанови складено 21 січня 2021 року.
 
              Головуючий                                     Рубан С.М.   
 
              Судді                                                 Заришняк Г.М.
 
                                Мараєва Н.Є.