ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року 
м. Київ
справа № 280/429/19
адміністративне провадження № К/9901/14423/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Рибачука А.І.,
суддів: Бучик А.Ю.,  Єзерова А.А., 

в суді касаційної інстанції адміністративну справу № 280/429/19 за позовом  Приватного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Розівський елеватор» до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Нікітенко Людмили Олександрівни, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Бойка Олексія Анатолійовича, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Коротича Максима Миколайовича, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Скурідіна Юрія Геннадійовича, Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, за участю Прокуратури Запорізької області, треті особи: Головне територіальне управління юстиції у Запорізькій області, Оріхівська міська рада Запорізької області, Таврійьска сільська рада Оріхівського району Запорізької області, про визнання рішень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою ПАТ «Розівський елеватор» 
на додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.11.2019, ухвалене у складі судді Киселя Р.В.
та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 28.05.2020,  ухвалену у складі колегії суддів: головуючого судді Баранник Н.П., суддів Малиш Н.І.,       Щербака А.А.,
ВСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. Запорізький окружний адміністративний суд рішенням від 13.11.2019 частково задовольнив позовні вимоги:
визнав протиправними та скасував рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Нікітенко Людмили Олександрівни Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 08.01.2019 №44975101 та №44980206;
визнав протиправним та скасував рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Бойка Олексія Анатолійовича Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 08.01.2019  №44974213;
визнав протиправними та скасував рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Коротича Максима Миколайовича Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 09.01.2019 №44984228 та №44985446;
визнав протиправним та скасував Рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Скурдіна Юрія Геннадійовича Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 09.01.2019 №44986360;
у задоволенні решти позовних вимог - відмовив;
задовольнив заяву ПАТ «Розівський елеватор» про ухвалення судового рішення щодо розподілу судових витрат після ухвалення судового рішення;
призначив судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 26.11.2019  та надав ПАТ «Розівський елеватор» п`ятиденний строк з дати після ухвалення цього рішення для подання доказів щодо розміру понесених ним судових витрат.
2. Додатковим рішенням від 26.11.2019, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.05.2020, Запорізький окружний адміністративний суд частково задовольнив заяву ПАТ «Розівський елеватор»  про розподіл судових витрат:
стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради на користь ПАТ «Розівський елеватор» судові витрати зі сплати судового збору в сумі 9605,00 грн та  витрати на правничу допомогу у розмірі  15000,00 грн;
в іншій частині заяви про розподіл судових витрат - відмовив.
3. 05.06.2020 ПАТ «Розівський елеватор»  звернулось  до Верховного Суду із касаційною скаргою на  додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.11.2019 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 28.05.2020, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови у стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15      000, 00 грн та ухвалити нове рішення у цій частині, яким стягнути з Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради на користь ПАТ «Розівський елеватор» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30      000, 00 грн.
4. Верховний Суд ухвалою від 22.06.2020 відкрив касаційне провадження за вказаною  касаційною скаргою та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.
5. У відзивах на касаційну скаргу позивача Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, Оріхівська міська рада Запорізької області та Прокуратура Запорізької області просять залишити без задоволення зазначену вище касаційну скаргу, а оскаржувані ПАТ «Розівський елеватор» судові рішення - без змін.
ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
6. У справі, яка розглядається судами попередніх інстанцій встановлено, що з метою отримання професійної правничої допомоги, між Савенком О.О. , адвокатом, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально на підставі Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 20.06.2014 №2821 (далі - Адвокат), з одного боку, та ПАТ «Розівський елеватор» (далі - Клієнт), з іншого боку укладено договір про надання правової допомоги від 03.01.2018 №4.
Відповідно до пункту 3.3. Договору про надання правової допомоги від 03.01.2018  №4, Додаткової угоди від 16.01.2019 №3 (зі змінами) до Договору про надання правової допомоги від 03.01.2018 №4 та Акта про надання послуг від 14.11.2019 за договором про надання правової допомоги від 03.01.2018 №4 Адвокат за дорученням Клієнта і за винагороду (гонорар) надав Клієнту такі види правової допомоги передбачені Законом України від 05.07.2012 №  5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI):
представництво інтересів Клієнта у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а саме:
представництво інтересів Клієнта в Запорізькому окружному адміністративному суді у справі №280/429/19 за позовом Клієнта до Державних реєстраторів прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, якими відмовлено провести реєстрацію іншого речового права, права постійного користування земельною ділянкою на земельні ділянки з кадастровими номерами 2323988000:02:001:0002, 2323983700:01:001:0211, 2323910100:01:033:0029, 2323984000:01:001:0078, 2323984000:01:001:0079 та 2323984000:01:001:0080 та до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради.
Згідно із актом про надання послуг від 14.11.2019, здійснюючи представництво:
Адвокат розробив правову позицію;
Адвокат склав та подав суду такі заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань: (1) позовну заяву, (2) заяву про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (з участю сторін у судовому засіданні), (3) клопотання про витребування доказів, (4) апеляційну скаргу на Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 05.03.2019 про закриття провадження у справі, (5) заяву про судові витрати (двічі), (6) Заперечення проти заяви (клопотання) про залучення до участі у справі у якості третьої особи, (7) клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових доказів та (8) Відповідь на відзив Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради.
Адвокат визначив перелік документів, необхідних для доказування обставин, якими обґрунтовувалися вимоги Клієнта: направив вказані письмові докази (копії документів) в адресу відповідачів;
Адвокат прийняв участь в судових засіданнях (02.09.2019, 23.09.2019, 16.10.2019, 31.10.2019, 13.11.2019) в Запорізькому окружному адміністративному суді.
Відповідно до угоди від 01.11.2019 про внесення змін до додаткової угоди від 16.01.2019 №3 до Договору про надання правової допомоги від 03.01.2018 №4 пункт 4.1 зазначеного договору викладено в наступній редакції: «За надання правової допомоги, передбаченої цією Додатковою угодою, Клієнт, незалежно від того чи досягнуто мету представництва, сплачує Адвокату за представництво:
в адміністративному суді першої інстанції 15000,00 грн.;
в адміністративному суді апеляційної інстанції 3000,00 грн;
в адміністративному суді касаційної інстанції (Верховному Суді) 3000,00 грн».
Також, пунктом 4.2. Додаткової угоди від 16.01.2019 №3 до Договору про надання правової допомоги від 03.01.2018  №4 передбачено, що в разі, якщо буде досягнуто мету представництва (прийнято судове рішення про скасування рішень Державних реєстраторів прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради), Клієнт додатково сплачує Адвокату гонорар в розмірі 15000,00 грн.
Загальна вартість послуг Адвоката складає 30000, 00  гривень.
ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ  
7. Частково задовольняючи заяву позивача про розподіл судових витрат, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що враховуючи обсяги робіт (послуг) наданих адвокатом, а також його представництво інтересів позивача в підготовчих та судових засіданнях 02.09.2019, 23.09.2019, 16.10.2019, 31.10.2019, 13.11.2019 згідно із актом про надання послуг від 14.11.2019, обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню є вимоги в частині витрати на правничу допомогу, надану Адвокатом Савенком О.О., у розмірі 15000,00 грн.
Натомість відмовляючи у задоволенні заяви позивача в частині суми  додаткової винагороди адвокату за досягнення позитивного рішення у справі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив  із того, що включення в умови договору про надання юридичних послуг пункту 4.2 про винагороду адвокату за досягнення позитивного рішення суду суперечить основним засадам здійснення правосуддя в Україні, актам цивільного законодавства.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
8. Касаційна скарга позивача мотивована посиланням на висновки, видкладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, зокрема тим, що у випадку укладення між адвокатом та клієнтом, зокрема договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, суди повинні оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінити їх необхідність. Натомість, на думку позивача  суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків про те, що включення в умови договору про надання юридичних послуг пункту 4.2 про винагороду адвокату за досягнення позитивного рішення суду суперечить основним засадам здійснення правосуддя в Україні, актам цивільного законодавства.   
9. У відзивах на касаційну скаргу позивача Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, Оріхівська міська рада Запорізької області та Прокуратура Запорізької області вказують, зокрема на те, що виходячи із змісту та переліку позовних вимог у цій справі не було досягнуто того результату, на який розраховувало ПАТ «Розівський елеватор», оскільки фактично воно намагалось у рамках адміністративного судочинства узаконити право постійного користування земельними ділянками, та вказаний результат не було досягнуто з огляду на ухвалу суду першої інстанції від 31.10.2019 про закриття провадження у справі №280/429/19 в частині позовних вимог.
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
10. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги позивача, а також виходячи із меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України [далі - КАС України; в редакції до набрання чинності змінами, внесеними Законом України від 15.01.2020 № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справі» (далі - Закон № 460-IX)], колегія суддів виходить із такого.
11. Юрисдикцію та повноваження адміністративних судів визначає Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України), який встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.
12. За правилами пункту 5 частини першої  статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про судові витрати, у тому числі про їх розподіл між сторонами.
13. Частиною першою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до останніх в силу вимог пункту 1 частини третьої цієї ж статті належать витрати на професійну правничу допомогу.
14. Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
15. Колегія суддів зазначає, що в підтвердження здійсненної правової допомоги необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.
Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
16. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, у тому числі їх вартість, та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
17. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
18. Аналогічний правовий висновок щодо витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката міститься у постановах Верховного Суду від 01.10.2018 у справі                     № 569/17904/17 та від 16.09.2019 у справі № 755/6702/16-а.
19. До того ж, колегія суддів зазначає, що згідно з положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
20. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
21. Інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
22. Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
23. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
24. При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 5076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.
25. Також згідно із статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно - виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
26. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
27. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
28. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
29. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.
30. Таким чином, колегія суддів наголошує на тому, що  при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
31. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014  («East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
32. У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000  у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).
33. З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
34. Такий висновок відповідає правовим позиціям, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та від 12.05.2020 у справі №  904/4507/18.
35. У справі, яка розглядається суди попередніх інстанцій встановили, що на підтвердження витрат про надані правові послуги ПАТ «Розівський елеватор» надало суду Договір про надання правової допомоги від 03.01.2018 №4, Додаткову угоду від 16.01.2019 №3,  Акт про надання послуг за договором про надання правової допомоги від 03.01.2018 №4 на загальну суму 30      000, 00 грн.
36. Разом з цим, судами не встановлювалась та не надавалась оцінка змісту акта про надання послуг за договором про надання правової допомоги та розрахунку платної правової допомоги, який повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо та їх вартість. 
37. Окрім цього, суд першої інстанції стягуючи за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради на користь позивача  судові витрати зі сплати судового збору в сумі 9605,00 грн взагалі не встановив та не дослідив на підставі належних доказів суму понесених ПАТ «Розівський елеватор» судових витрат зі сплати судового збору, та вказаний недолік не було виправлено судом апеляційної інстанції.
38. Водночас у справі, яка розглядається суди попередніх інстанцій встановили, що Запорізький окружний адміністративний суд ухвалюючи рішення по суті позовних вимог від 13.11.2019   частково задовольнив позовні вимоги.
39. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина третя статті 139 КАС України).
40.  Отже, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, ухвалюючи додаткове рішення про часткове задоволення заяви позивача про розподіл судових витрат дійшов помилкових висновків про наявність підстав для часткового стягнення з відповідача витрат на професійну допомогу без урахування «гонорару успіху», оскільки вони не врахували, що сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою (якщо буде досягнуто мету представництва), за певних обставин може бути складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат. Також необхідно зазначити, що такі висновки є передчасними, оскільки ними  не досліджено ряд обставин, які мають визначальне значення для вирішення питання про розподіл судових витрат, зокрема щодо документального підтвердження витрат на сплату судового збору, на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, не вирішено питання як розподілити між сторонами судові витрати з наданням вказаним обставинам належної правової оцінки, що  є ознакою недотримання судами в процесі ухвалення рішення норм процесуального права, що є підставою для їх скасування та направлення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
41. Зазначені недоліки не можуть бути усунені в межах касаційного провадження.
42. За змістом частин першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права та не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
43. Без дослідження та з`ясування наведених вище обставин, ухвалені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій не можна вважати законними та обґрунтованими, відповідно до вимог статті 242 КАС України.
44. Відповідно до частини першої статті 36 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
45. До повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом   перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
46. У справі «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03, рішення від 03.04.2008, пункт 40) Європейський суд з прав людини звернув увагу, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.
47. Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
48. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
49. Відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
50. Суд враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).и повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy»             № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).
51. За правилами частини другої статті  353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.
52. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 353 КАС України).
53. Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.11.2019 та постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 28.05.2020 підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції не встановлено всіх обставин для вирішення питання про розподіл судових витрат, а суд апеляційної інстанції  такої помилки не виправив, хоча з`ясування цих обставин та надання їм оцінки у наведеній частині мають суттєве значення для вирішення спору.
54. Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові та ухвалити рішення відповідно до вимог статті  242 КАС України.
Керуючись статтями 341, 345, 353, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,  
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Розівський елеватор» задовольнити частково. 
Скасувати додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.11.2019 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 28.05.2020, а справу №280/429/19 в частині вирішення питання про розподіл судових витрат - направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Судді	А.І. Рибачук А.Ю. Бучик  А.А. Єзеров