П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/7159/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Ковальчук А.М.  
Суддя-доповідач -  Біла Л.М.   
15 березня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Гонтарука В. М.  Курка О. П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волочиської міської ради про визнання протиправним та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Волочиської міської ради про визнання протиправним та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити дії.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду 16.11.2020 року позов залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків шляхом подання суду доказів сплати судового збору в розмірі 840,80 грн.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 23.11.2020 року позовну заяву   ОСОБА_1 повернуто позивачу у зв`язку неусуненням виявлених судом недоліків в повному обсязі. 
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Враховуючи, що предметом оскарження є ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу від 23.11.2020 року, дійшов висновку про наявність правових підстав для повернення позовної заяви, так як відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо він не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.
Суд перевіряє позовну заяву на предмет дотримання вимог, встановлених КАС України, та у випадку недодержання позивачем таких вимог при подачі заяви суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначає спосіб усунення недоліків позовної заяви, і у випадку неусунення її недоліків позовна заява повертається позивачеві.
З матеріалів справи вбачається, що позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху в зв`язку з встановленням факту відсутності належних доказів сплати судового збору, позаяк долучене до матеріалів позовної заяви платіжне доручення визнано судом таким, що засвідчує сплату судового збору за подання позову в межах іншої справи. 
Ухвалою суду від 16.11.2020 року позивачу встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви, про які вказано в ухвалі, а саме сплати судового збору.
20.11.2020 року на виконання ухвали суду від 16.11.2020 року представником позивача до суду подано заяву про усунення недоліків позовної заяви до якої надано квитанцію № 29945 від 17.11.2020 року про сплату судового збору в сумі 840,80 грн.
Однак, при перевірці зарахування судового збору по справі №560/7459/20 встановлена відсутність його зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України.
Оскільки, як вважає суд першої інстанції, вимоги ухвали суду не виконані, позовну заяву повернуто позивачу.
Надаючи оцінку вказаним обставинам справи, судова колегія зауважує, що сплата судового збору за подання позову в силу положень ч. 3 ст. 161 КАС України є процесуальним обов`язком сторони, що звертається до суду з адміністративним позовом.
Частиною 2 ст.132 КАС України визначено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
У відповідності до ч.1 ст.3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про судовий збір», судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.
Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі, в тому числі з використанням платіжних систем через мережу Інтернет у режимі реального часу (ч. 1 ст. 6 згаданого Закону).
Як встановлено з матеріалів справи, сплата позивачем судового збору відповідно до квитанції №29945 від 17.11.2020 року, здійснювалась через сайт "Судова влада", де було проведено розрахунок суми судового збору, автоматично сформовано квитанцію та проведено сплату за призначенням - судовий збір за позовом ОСОБА_1 , Хмельницький окружний адміністративний суд.
Відповідно до частини першої статті 6 Закону «Про судовий збір», судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі, у тому числі з використанням електронного платіжного засобу або за допомогою платіжних пристроїв.
Постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004 затверджено Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, якою встановлено загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків. Положеннями Інструкції встановлено вимоги про заповнення розрахункових документів.
Відповідно до п. 3.1 Інструкції платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладено в додатку 8 до цієї Інструкції, та подається до банку, який обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.
З додатків 3, 9 до Інструкції вбачається, що одним із реквізитів платіжного доручення є «Призначення платежу», який заповнюється з урахуванням вимог, установлених главою 3 Інструкції.
Пунктом 3.7. Інструкції визначено, що реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу».
Платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором.
Необхідними реквізитами ідентифікації позову/скарги є, зокрема, номер справи, у межах якої подається відповідна заява/скарга, дата ухвалення рішення суду, яке оскаржується.
Суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (скаргу) сплачується судовий збір, а також перевірити зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
Отже, лише за умов подання суду належним чином оформленого платіжного документу та за наявності доказів зарахування судового збору до Державного бюджету України, суд відкриває провадження у справі.
Як встановлено з матеріалів справи, поданий апелянтом доказ сплати судового збору за подання позовної заяви, а саме квитанція №29945 від 17.11.2020 року, не відповідав вище наведеним вимогам, позаяк не містив відомостей про те, за яку саме позовну заяву (скаргу) сплачується судовий збір. При цьому, судом першої інстанції не заперечується факт зарахування останнього до спеціального фонду Державного бюджету України.
Тобто, позивачем, на усунення недоліків позовної заяви подано квитанцію, зазначена інформація в якій не дає можливості ідентифікувати здійснений платіж, як судовий збір саме у даній справі. При цьому, суд першої інстанції в ухвалі від 16.11.2020 року звертав увагу позивача на факт неможливості ідентифікації сплаченого судового збору, саме як платежу, здійсненого в межах справи №560/7159/20, що, на переконання судової колегії, було проігноровано апелянтом.
Вказана обставина не спростована позивачем і в ході апеляційного розгляду справи, оскільки будь-яких доказів сплати судового збору відповідно до квитанції №29945 від 17.11.2020 року саме у межах даної справи апелянтом не надано. 
Відтак, суд першої інстанції, надавши позивачу можливість усунути виявлені недоліки позовної заяви, в подальшому дійшов вірного висновку, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяви в повному обсязі, що є підставою для повернення позову відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України.
Інші доводи апеляційної скарги, на переконання судової колегії, не потребують детальної оцінки, позаяк являють собою виключно довільне та суб`єктивне трактування апелянтом дійсних обставин справи та норм чинного процесуального законодавства.
Окрім того, колегія суддів враховує висновок Європейського суду з прав людини, викладений в рішенні від 18.10.2005 р. у справі «МШ «Голуб» проти України», відповідно до якого, право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.
Тобто, судом першої інстанції правильно застосовано норми процесуального права та повернено позовну заяву, адже позивачем не подано до суду необхідних документів для усунення недоліків позовної заяви.
Невиконання позивачем вимоги щодо сплати судового збору, встановленої ухвалою про залишення позову без руху, є підставою для повернення позовної заяви.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги позивача не спростовують доводів наведених судом першої інстанції у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Положеннями ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                            
Таким чином, розглянувши доводи ОСОБА_2 , викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Гонтарук В. М.    Курко О. П.