ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року 
м. Київ
справа № 810/3259/15
адміністративне провадження № К/9901/27530/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Бившевої Л.І.,
суддів: Хохуляка В.В.,  Ханової  Р.Ф., 

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Ірпінської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (далі у тексті - Ірпінська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, Інспекція) на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.08.2015 (суддя Брагіна О.Є.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2015 (головуючий суддя - Карпушова   О.В., судді - Епель О.В., Кобаль М.І.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП «УКРЗООВЕТПРОМПОСТАЧ» (далі у тексті - ТОВ «НВП «УКРЗООВЕТПРОМПОСТАЧ», Товариство) до Ірпінської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (правонаступник - Вишгородська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Київській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14.07.2015 №   0000982204 та №   0000992204, 

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство» УКРЗООВЕТПРОМПОСТАЧ» звернулося до Окружного адміністративного суду м.   Києва із позовом до Ірпінської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14.07.2015 №0000982204 та №0000992204.

В обґрунтування зазначених позовних вимог Товариство послалося на те, що висновки відповідача щодо безтоварності операцій позивача з контрагентами ТОВ «Винт-РПБ», ТОВ ТК «Вектор», ТОВ «Алькар СМТ», ТОВ «Титул Авто» є безпідставними. Реальність таких операцій підтверджується відповідними податковими накладними, договорами, видатковими накладними, специфікаціями, прибутковими ордерами, товаро - транспортними накладними, банківськими виписками, які не містять дефектів, які могли б вказувати на їх не чинність чи сумнівність. 

Окружний адміністративний суд міста постановою від 28.08.2015, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2015, адміністративний позов задовольнив, визнав протиправними та скасував податкові повідомлення - рішення від 14.07.2015 №0000982204 та №0000992204.

Інспекція оскаржила рішення Київського апеляційного адміністративного суду та Окружного адміністративного суду міста Києва до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 16.11.2016 відкрив касаційне провадження у справі за касаційною скаргою та витребував матеріали справи із суду першої інстанції. 

На обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник вказує на порушення судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, оскільки суд не надав належної правової оцінки доводам відповідача про те, що позивачем було безпідставно завищено податковий кредит, що у кінцевому результаті призвело до завищення від`ємного значення податку на додану вартість, оскільки фактичного здійснення ним господарської операції не було, а надані документи не можуть вважатися первинними для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Заперечення на касаційну скаргу позивачем не надавались.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 18.01.2021 прийняв касаційну скаргу Інспекції до провадження та призначив справу до касаційного розгляду в попередньому судовому засіданні на 19.01.2021.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Бившева Л.І. (суддя-доповідач, головуючий суддя), Хохуляк В.В., Ханова Р.Ф.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та, враховуючи межі касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Верховний Суд допускає заміну відповідача - Ірпінської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області її правонаступником - Вишгородською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Київській області.

У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що Ірпінською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо нарахування та сплати податку на додану вартість у взаємовідносинах з ТОВ ТК «Вектор» за період з 01.08.2014 по 31.08.2014, податку на прибуток за 2014 рік, щодо нарахування та сплати податку на додану вартість у взаємовідносинах з ТОВ «Алькар -СМТ» за період з 01.06.2014 по 31.07.2014 та податку на прибуток за 2014 рік, щодо нарахування та сплати податку на додану вартість у взаємовідносинах з ТОВ «Титул-Авто» за період з 01.08.2014 по 30.09.2014 та податку на прибуток за 2014 рік, щодо нарахування та сплати податку на додану вартість у взаємовідносинах з ТОВ «Вінт-РПБ» за період з 01.10.2014 по 30.11.2014 та податку на прибуток за 2014 рік.

Як встановлено під час судового розгляду, за результатами перевірки відповідачем було складено акт від 30.06.2015 №846/22-4/37051349 про порушення позивачем пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 податкового кодексу України (далі у тексті - ПК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у результаті чого відбулось заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету за червень-листопад 2014 року на загальну суму 1   042 800, 00 грн, у тому числі, за червень 2014 року у сумі 90   000,   00 грн, за липень 2014 року у сумі 135   000,   00 грн, за серпень 2014 року у сумі 187   800,   00 грн, за вересень 2014 року у сумі 210   000,   00 грн, за жовтень 2014 року у сумі 210   000,   00 грн, за листопад 2014 року у сумі 210   000,   00 грн; пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України у результаті чого занижено податкове зобов`язання з податку на прибуток за 2014 рік у сумі 776   585, 00 грн.

На підставі вказаного акту перевірки податковим органом прийняті податкові повідомлення-рішення від 14.07.2015 № 0000982204, якими визначено грошове зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 776   585,   00 грн та застосована штрафна фінансова санкція у розмірі 194 146, 25 грн та від 14.07.2015 №0000992204, якими визначено грошове зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 1   042   800, 00 грн та застосована штрафна санкція у сумі 260   700,   00 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що на підтвердження реального характеру проведених господарських операцій, позивачем під час судового розгляду справи були надані належним чином завірені копії наступних документів, а саме:
- у взаємовідносинах між ТОВ  «НВП «УКРЗООВЕТПРОМПОСТАЧ» та ТОВ «Винт-РПБ»: копії договору від 20.10.2014 № 81, специфікації від 17.11.2014 № 2 до Договору від 20.10.2014 №   81; видаткових накладних від 27.10.2014 № ВІ-00157, від 29.10.2014 №   ВІ-00168, від 26.11.2014 № 148, від 27.11.2014 № 155; прибуткових ордерів від 27.10.2014 № 1297, від 29.10.2014 № 1298, від 26.11.2014 № 1420, від 27.11.2014 №   1450; товарно-транспортних накладних від 27.10.2014 № 157, від 29.10.2014 №   168, від 26.11.2014 № 148, від 27.11.2014 № 155; податкових накладних від 27.10.2014 ПН № 157, від 29.10.2014 ПН № 168, від 26.11.2014 ПН № 158, від 27.11.2014 ПН № 155; банківських виписок про рух коштів платника податків.
- у взаємовідносинах позивача із ТОВ "ТК "Вектор":  копії договору від 09.01.2013 №   09/01/13; специфікацій від 01.08.2014 №2, від 12.08.2014 № 3, від 27.08.2014 № 4 до Договору від 09.01.2013 № 09/01/13; видаткових накладних від 01.08.2014 №   1081, від 13.08.2014 № 13081, від 27.08.2014 № 27081; від 01.08.2014 прибуткових ордерів № 911, від 13.08.2014 № 915, від 27.08.2014 № 940; товарно-транспортних накладних від 01.08.2014 № 01/08 ТКВ, від 13.08.2014 № 13/08 ТКВ та 27/08 ТКВ від 27.08.2014; податкових накладних від 01.08.2014 ПН № 4, від 13.08.2014 ПН № 23, ПН від 27.08.2014 № 48; банківські виписки.
- у взаємовідносинах позивача із ТОВ "Алькар-СМТ": копії договору купівлі-продажу монокальціюфосфату кормового від 17.06.2014 № 17; специфікації від 17.06.2014 №   1, від 17.06.2014 № 2, від 23.07.2014 № 3; видаткові накладні від 19.06.2014 № 101, від 23.06.2014 № 116, від 24.07.2014 № 120, від 28.07.2014 № 156, від 30.07.2014 №   168; прибуткові ордери від 19.06.2014 № 968, від 23.06.2014 № 714, від 24.07.2014 № 811, від 28.07.2014 № 841, від 30.07.2014 № 842; товарно-транспортні накладні від 19.06.2014 № 1/06 ТКВ, від 23.06.2014 № 2/06, від 24.07.2014 № 1/07, від 30.07.2014 № 3/07; податкові накладні від 19.06.2014 ПН № 101, від 23.06.2014 ПН № 116, ПН від 24.07.2014 № 120, від 28.07.2014 ПН № 156, від 30.07.2014 № 168; банківські виписки.
- у взаємовідносинах позивача із ТОВ "Титул Авто": копії Договору від 11.08.2014 №   07, Договору від 16.09.2014 № 17; специфікацій від 11.08.2014 № 1 до Договору від 11.08.2014 № 07, від 26.09.2014 № 1 до Договору від 16.09.2014 № 17; видаткових накладних від 20.8.2014 № 37, від 22.08.2014 № 49, від 27.08.2014 № 86, від 29.08.2014 № 92 до Договору від 11.08.2014 № 07 та від 29.09.2014 № 140, від 30.09.2014 № 157 до Договору від 16.09.2014 № 17; прибуткових ордерів б/н від 20.08.2014, від 22.08.2014 № 954, від 27.08.2014 № 973, від 29.08.2014 № 974 до Договору від 11.08.2014 № 07 та від 29.09.2014 № 1151, від 30.09.2014 № 1152 до Договору від 16.09.2014 № 17; товарно-транспортних накладних від 20.08.2014 №1-0837, від 22.08.2014 № 2-0843, від 27.08.2014 № 3-0886, від 29.08.2014 № 0892 до Договору від 11.08.2014 № 07 та від 29.09.2014 № 2909/140, від 30.09.2014 №   3009/157 до Договору від 16.09.2014 № 17; податкових накладних від 20.08.2014 ПН № 37, від 22.08.2014 ПН № 43, від 27.08.2014 ПН № 86, від 29.08.2014 ПН № 92 до Договору від 11.08.2014 № 07 та від 29.09.2014 ПН № 140, від 30.09.2014 ПН № 157 до Договору від 16.09.2014 № 17, банківські виписки.

Також, матеріали справи містять надані позивачем копії договорів оренди ангару від 31.12.2013 №28 та №32 , а також складу з обладнанням від 31.12.2013 №3-4.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідачем не надано та не доведено належними та допустимими доказами обізнаність позивача щодо фіктивної діяльності його контрагентів, доводи податкового органу щодо безтоварності господарських відносин у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження.

На момент розгляду справи, як у суді першої інстанції, так і апеляційної,  відповідачем не надано доказів щодо недобросовісності або будь-яких офіційних відомостей щодо контраґентів позивача про обмеження дієздатності цих юридичних осіб, їх посадових осіб та обмежень щодо представництва від імені юридичної особи.

Суди попередніх інстанцій, із висновками яких погоджується і колегія суддів Верховного Суду, вірно вказали на те, що відповідальність у податковому законодавстві має персональний характер, платник податку не може нести відповідальності за дії його контрагентів.

Так, судами було визначено та не заперечувалось відповідачем, що позивач належним чином, без претензій до форми та змісту, відобразив у бухгалтерському та податковому обліку вказані господарські операції із контрагентами.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Згідно з абзацами першим, другим пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням має дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Визначення поняття господарської операції також наведене у статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), згідно положень якої господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанції про те, що господарські операції між позивачем та його контрагентами ТОВ «ВИНТ -РПБ», ТОВ «АЛЬКАР-СМТ», ТОВ «ТК «ВЕКТОР», ТОВ «ТИТУЛ АВТО» підтверджуються первинними документами, які повністю відповідають вимогам до первинних документів, передбачених пунктом 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Про дійсність правочинів позивача з вказаними контрагентами свідчить також те, що всі розрахунки між ними мають реальний грошовий характер та підтверджені відповідними первинними документами, зокрема, податковими накладними.

Крім того, жодних додаткових вимог до формування податкового кредиту законодавство не встановлює, лише відсутність податкової накладної безумовно позбавляє платника податку права на включення до податкового кредиту сплачених (нарахованих) сум податків у звітному періоді у зв`язку із придбанням товарів (робіт, послуг), за таких обставин позивач правомірно відніс до складу податкового кредиту суми ПДВ, сплачені в ціні придбаних товарів, робіт і послуг за господарськими операціями, які проводилися ним з ТОВ «ВИНТ -РПБ», ТОВ «АЛЬКАР-СМТ», ТОВ «ТК «ВЕКТОР», ТОВ «ТИТУЛ АВТО».

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому, в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, у власному капіталі підприємства у зв`язку з його господарською діяльністю.

Так під час судового розгляду встановлено, що недоліки в оформленні податкових накладних позивачем чи його контрагентами допущені не були,  доводи відповідача щодо безтоварності господарських правовідносин не знайшли свого підтвердження,  жодних доказів недобросовісності його самого чи контрагентів суду не надані.

Враховуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновком суду першої та апеляційної інстанцій, про відсутність підстав для застосування до позивача визначених Інспекцією у податкових повідомленнях - рішеннях сум грошових  зобов`язань та штрафних (фінансових) санкцій. 

Відповідно до частин першої-третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення у цій справі відповідають, а доводи касаційної скарги не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у відзиві на адміністративний позов і у апеляційній скарзі та, з урахуванням яких, суди першої та апеляційної інстанцій вже надали оцінку встановленим обставинам справи. У ході розгляду справи судами було надано належну оцінку доказам, наданих позивачем та зібраних судами на підставі статті 9 КАС України.

Доводи касаційної скарги обґрунтовані тільки посиланням на обставини, викладені в акті перевірки, скаржник вважає вказані господарські операції штучними для формування податкового кредиту, які не мали реального характеру, просить суд про переоцінку доказів стосовно встановлених судами фактичних обставин у справі, проте це знаходиться за межами касаційного перегляду, встановленими частиною першою статті 341 КАС України. Обґрунтування касаційної скарги відповідача зводиться виключно до непогодження з оцінкою, наданою судом повно і всебічно встановленим обставинам справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, скаржником не зазначено.

У відповідності до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

В обсязі встановлених в цій справі фактичних обставин колегія суддів вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, які відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356, 359, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Замінити відповідача Ірпінську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області її правонаступником - Вишгородською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Київській області.

Касаційну скаргу Ірпінської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.08.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2015 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Судді	Л.І. Бившева В.В. Хохуляк   Р.Ф. Ханова