ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2021 року                                 
м. Харків
справа № 643/1147/20
провадження № 22-ц/818/590/21
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді - Тичкової О.Ю., 
суддів – Маміної О.В., Кругової С.С.,
за участю секретаря судового засідання – Супрун Я.С.,
сторони справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Державний реєстратор Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області Микитенко Людмила Іванівна, ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2020 року, постановлену у складі судді Мельникової І.Д., 
УСТАНОВИВ:
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправним і скасувати запис про право власності № 51531301 від 10.03.2020 на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , вчинений державним реєстратором Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області Микитенко Людмилою Іванівною.
Двадцятого серпня 2020 року ОСОБА_4 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з заявою, у якій просив у якості забезпечення позову до вирішення справи по суті накласти заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 (надалі Квартира), що належить на праві власності ОСОБА_3 . 
Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 дійсним позовом оскаржує законність набуття права власності ОСОБА_2 на Квартиру. У випадку реалізації Квартири відповідачем ОСОБА_1 буде змушений заявляти клопотання про заміну відповідача та вимогу про витребування майна з чужого незаконного володіння. У випадку задоволення позовних вимог у дійсній цивільній справи після продажу Квартири скасування запису про право власності не призведе до поновлення порушених прав ОСОБА_1 , оскільки йому необхідно буде також скасовувати запис про право власності на Квартиру нового власника. 16.07.2020 невідомі особи виселили ОСОБА_1 з Квартири, що може свідчити про бажання відповідача відчужити Квартиру.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2020 року задоволена заява ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову. Заборонено відчуження Квартири. 
Ухвала суду мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження Квартири може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у дійсній справі. Заявлений представником ОСОБА_1 захід забезпечення позову є співмірним із позовними вимогами, оскільки фактично забезпечує можливість реального виконання рішення суду у майбутньому.
У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу суду від 25.08.2020, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити в повному обсязі. Посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, невмотивованість, безпідставність, недоведеність ухвали суду, порушення судом норм процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд в ухвалі про забезпечення позову належним чином не навів мотивів задоволення заяви ОСОБА_1 , не перевірив співмірності способу забезпечення позову заявленим позовним вимогам. Суд не вирішив питання зустрічного забезпечення, не забезпечив можливості відшкодування збитків відповідачу, що можуть бути завдані таким забезпеченням. Суд протиправно обмежив правомочності власника Квартири, забезпечивши немайновий позов ОСОБА_1 .
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. 
Вісімнадцятого лютого 2021 року ОСОБА_5 , у якості представника ОСОБА_2 , звернулася до Харківського апеляційного суду з клопотанням про відкладення розгляду справи 18.02.2021 у зв`язку з неможливістю забезпечити явку належного представника відповідача. 
Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
ОСОБА_5 в порушення вказаних вимог закону не вказала в заяві від 18.02.2021 чому вона не може з`явитися в судове засідання 18.02.2021 у якості представника відповідача, не надала доказів поважності причин своєї неявки. Тому колегія суддів не вбачає підстав для визнання причин неявки апелянта та його представника в судове засідання поважними.
До того ж, Верховний Суд у своїй постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 (провадження № 61-22682св19) вказав, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Враховуючи викладене, колегія суддів Харківського апеляційного суду вважає, що клопотання представника ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає розгляду за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали оскаржуваної ухвали від 25.08.2020, обговоривши доводи апеляційної скарги, уважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 належить залишити без задоволення. 
Відповідно до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частинами першою та другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
За змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.
Позов забезпечується, зокрема, шляхом заборони вчиняти певні дії (пункт 2 частини першої статті 150 ЦПК України).
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).
Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Такі висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).
Судом установлено, що предметом дійсного позову ОСОБА_1 є скасування реєстраційного запису державного реєстратора Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області Микитенко Л.І. щодо реєстрації права власності на Квартиру за ОСОБА_2 . Тобто даний спір за своєю сутністю є спором щодо права відповідача на спірне майно та відновлення права позивача на спірну квартиру.
Інформаційною довідкою № 212562112 від 15.06.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджується, що право власності на Квартиру зареєстроване за ОСОБА_2 .
Оскільки між сторонами існує спір щодо захисту права власності ОСОБА_1 на спірну квартиру, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність забезпечення позову шляхом накладення заборони відчужити Квартиру, що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 . 
Представник позивача у заяві про забезпечення позову правильно послався на те, що у разі не вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 та подальшого відчуження Квартири, скасування запису про право власності на Квартиру за ОСОБА_2 не буде належним способом захисту порушеного права.
Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 Цивільного кодексу України. Вказане відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом України у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14.
Щодо посилань апелянта на не вирішення судом першої інстанції питання про вжиття заходів зустрічного забезпечення, то відповідно до частин першої статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).
Метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. На відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача. Крім того, фактично цей інститут права зберігає існуючий status quo між сторонами до ухвалення рішення суду по суті спору.
Виходячи із системного тлумачення частин першої і третьої статті 154 ЦПК України, реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за винятком випадків, передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.
Оскільки вжиття заходів зустрічного забезпечення за загальним правилом має диспозитивний характер, то при вирішенні питання про їх застосування суд повинен оцінити необхідність зустрічного забезпечення та з`ясувати спроможність позивача компенсувати відповідачу у майбутньому можливі збитки, пов`язані із забезпеченням позову.
Вказаний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року справі № 761/3222/17 (провадження № 61-1856св19).
За змістом статті 154 ЦПК України суд може вжити заходи забезпечення позову як із власної ініціативи, так і за клопотанням відповідача. ОСОБА_2 в апеляційній скарзі не зазначив, що у дійсній цивільній справі існують підстави для застосування зустрічного забезпечення, передбачені частиною третьою статті 154 ЦПК України. При цьому відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду із окремим клопотанням про вжиття заходів зустрічного забезпечення. Не вирішення судом питання про зустрічне забезпечення в ухвалі про забезпечення позову не може бути підставою для її скасування. 
Таким чином доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду. Ухвала суду від 25.08.2020 є законною та обґрунтованою. Тому апеляційну скаргу ОСОБА_2 належить залишити без задоволення, ухвалу суду від 25.08.2020 – залишити без змін. 
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 386, 382 - 384 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2020 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 23 лютого 2021 року.

Головуючий                                                                 О.Ю. Тичкова

Судді                                                                        О.В. Маміна

                                                                       С.С. Кругова