справа № 760/32122/19
головуючий у суді І інстанції Кушнір С.І.
провадження № 22-ц/824/1256/2021
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції  Мостова Г.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
25 січня 2021 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача: Мостової Г.І., 
суддів: Сержанюка А.С., Слюсар Т.А., 
за участю секретаря судового засідання Сердюк К.О., 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Козій Дар`ї Олександрівни на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 29 січня 2020 року
у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, заінтересовані особи: головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Махова Діана Анатоліївна, Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», -
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва із заявою, у якій просив скасувати обмеження гр. України ОСОБА_1 , у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 серпня 2013 року, згідно з якого стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором у розмірі 433 765,17 доларів США та пеню у сумі 582 178 грн 75 коп., яке було встановлено ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 13 вересня 2019 року у справі № 6/760/376/19, провадження № 760/7370/19.
Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження виїзду за кордон, встановленого ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 13 вересня 2019 року, заявник ОСОБА_1 посилався на таке:
будь-яких умисних дій по ухиленню від виконання судового рішення заявник не вчиняє, має офіційний дохід та частково, у межах своїх можливостей, сплачує заборгованість. Заявник офіційно працевлаштований у ТОВ «Стар Фудс».
подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України направлено до суду передчасно та безпідставно, оскільки наявні докази вжиття ним всіх заходів щодо примусового виконання судового рішення, своєчасного і в повному обсязі вчинення виконавчих дій, та відсутності доказів ухилення його від виконання зобов`язання.
боржник ніколи не ухилявся від виконання судового рішення, а навпаки в добровільному порядку звернувся за місцем роботи та просив здійснювати відрахування з його заробітної плати, яка є єдиним джерелом його доходу, оскільки в нього не має будь-якого цінного майна.
обмеження заявника у праві виїзду за межі України порушує гарантоване Конституцією України та міжнародно-правовими нормами право на свободу пересування.
боржник не вчиняє дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, навпаки зі свого боку він вчиняє всі дії спрямовані на виконання зобов`язань перед стягувачем, зокрема його робота, яка пов`язана із виїздом за кордон і надасть йому змогу надалі виконувати рішення суду в межах виконавчого провадження. Тому, на його думку, на теперішній час встановлене йому обмеження у праві виїзду за межі України підлягають скасуванню.  
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 29 січня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що заява ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є необґрунтованою та задоволенню не підлягає, оскільки сукупність досліджених обставин справи, не дають на сьогодні підстав дійти переконливого висновку про наявність обставин, які давали б підстави для скасування обмежувальних заходів, оскільки виконання боргових зобов`язань не підтверджено належними доказами, жодних фінансових документів заявником не було надано, відтак не можна стверджувати про очікуване виконання рішення суду.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Козій Д.О. подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 29 січня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким скасувати обмеження щодо ОСОБА_1 у тимчасовому обмеженні права виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 серпня 2013 року.
Апеляційна скарга мотивована тим, що: 
обставини, які викладені у поданні головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Махової Д.А. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника є неповними та необ`єктивними, внаслідок чого накладення обмеження щодо виїзду було здійснено з порушенням вимог чинного законодавства;
обмеження виїзду за кордон підлягало скасуванню, оскільки через наявність обмеження виїзду за кордон, то ОСОБА_1 , який не ухилявся від виконавчого провадження, може втратити єдине джерело доходу, а саме роботу, оскільки найближчим часом його можуть відправити у відрядження, тому якщо буде наявна заборона на виїзд за кордон, то ОСОБА_1 втратить роботу та не зможе взагалі нічого платити за вказаним виконавчим провадженням;
суд першої інстанції проігнорував надані ОСОБА_1 докази та зробив неправосудні висновки відносно того, що «головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві Маховою Д.А. повідомлено про те, що боржник обізнаний про свої обов`язки по виконанню рішення суду, про наявність виконавчого провадження, проте ним не здійснюється жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду, повністю або частково»;
в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 ухилявся від виконання рішення, оскільки останній навпаки вживав усіх можливих заходів, щоб виконавче провадження виконувалось належним чином, а саме: 17 липня 2018 року ОСОБА_1 з метою виконання рішення суду звернувся до керівництва ТОВ «Стар Фудс»  з заявою про те, щоб частину його заробітної плати утримували та перераховували для погашення грошових коштів за виконавчим провадженням;
05 лютого 2019 року ТОВ «Стар Фудс» зверталося до державного виконавця відносно того, що на підставі добровільного звернення ОСОБА_1 здійснюються відрахування за виконавчим провадженням.
14 березня 2019 року ОСОБА_1 звертався до державного виконавця відносно того, що «станом на 14 березня 2019 року до ТОВ «Стар Фудс» не надійшло жодної відповіді щодо повідомлення про відрахування з моєї заробітної плати. Тому, я занепокоєний, оскільки хочу в добровільному порядку виконувати усі дії по виконавчому провадженню. Крім того, прошу Вас повідомити мене про можливість розстрочити виконання мною оплати грошових коштів по вказаному виконавчому провадженню. 
встановивши, що у державного виконавця відсутні документи, які були направлені належним чином державному виконавцю та які спростовують твердження державного виконавця про те, що ОСОБА_1 ухилявся від виконання рішення суду, то суд першої інстанції мав постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, якою фактично допущено або втрату або знищення частини документів по виконавчому провадженню, що є взагалі підставою для притягнення державного виконавця до кримінальної відповідальності.
суд першої інстанції не вказує, що ОСОБА_1 вживав та вживає усі можливі заходи для виконання виконавчого провадження, а саме для ОСОБА_1 єдиним джерелом доходу є заробітна плата, з якої він просив роботодавця добровільно перераховувати грошові кошти по виконавчому провадженню. Але, якщо через неможливість поїхати у відрядження ОСОБА_1 втратить єдине джерело доходів, то він втратить можливість сплачувати кошти по виконавчому провадженню. У разі, якщо ОСОБА_1 , не зможе покинути України у відрядження, то це призведе до його звільнення.
оскаржувана ухвала взагалі фактично не містить аргументів ОСОБА_1 та його представника, тому постановлена із неповним з`ясуванням обставин справи, оскільки судом першої інстанції порушено вимоги рішення Європейського суду з прав людини «Пронін проти України», відповідно до якого суд повинен мати відповідь на кожен аргумент, та проігноровано доводи ОСОБА_1 та його представника.
Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги,  вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Колегія апеляційного суду, переглядаючи цю справу, приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме: рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, де  вказано, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).
Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
Відповідно до Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання; усі суб`єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (частина четверта статті 13, частина перша статті 55, частина п`ята статті 124, пункт 9 частини третьої статті 129).
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 20 серпня 2013 року у справі №2605/17043/13 позов Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Чернігівської області, ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Київ, ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) у солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором у розмірі  433 765,17 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 19 серпня 2013 року становить 3 467 085 грн., пеню у розмірі 582 178 грн 75 коп. В решті позовних вимог відмовити. 
(http://reyestr.court.gov.ua/Review/33179715)
Згідно з частиною 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02 червня 2016 року судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Як вбачається з матеріалів справи вказане рішення суду повністю не виконано боржником.
На виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві знаходиться виконавче провадження № 56653309 з примусового виконання виконавчого листа № 2/756/463/13, виданого 11 грудня 2013 року Оболонським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованості за кредитним договором у розмірі 433 765,17 доларів США та пені у сумі 582 178 грн 75 коп.
23 червня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56653309 та направлено ОСОБА_2 
23 червня 2018 року державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження.
17 липня 2018 року державним виконавцем винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.
Як вбачається з копії наданої заяви ОСОБА_2 17 липня 2018 року звернувся до директора ТОВ «Стар Фудс» із заявою, в якій зазначив, що єдиним його джерелом доходу є заробітна плата, яку він отримує як працівник ТОВ «Стар Фудс» та просив утримувати частину заробітної плати, яку перераховувати для погашення грошових коштів за виконавчим провадженням ВП № 56653309.
Постановою державного виконавця від 19 липня 2018 року накладено арешт на грошові кошти боржника, що містяться на рахунках у всіх установах банку.
Згідно з  відповідей АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Укрексімбанк» на відкриті рахунки боржника накладено арешт, які в подальшому були списані та перераховані в рахунок погашення боргу.
03 вересня 2018 року державним виконавцем направлено виклик боржнику з вимогою з`явитись до державного виконавця 19 вересня 2018 року та надати письмові пояснення. Боржник виклик отримав 17 вересня 2018 року, на прийом до державного виконавця не з`явився, про що складено акт державного виконавця від 20 вересня 2018 року.
Згідно з довідки ТОВ «Стар Фудс» від 02 лютого 2019 року, ОСОБА_2 працює на посаді консультанта з ефективності підприємництва та з серпня по січень 2018 року отримував заробітну плату 10 059 грн 91 коп., з якої щомісяця було відраховано по 1 619 грн 65 коп. на виконання рішення суду.
05 лютого 2019 року директор ТОВ «Стар Фудс» направив лист державному виконавцю Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м. Києві Маховій Д.А., в якому зазначено, що з серпня 2018 року товариство щомісяця здійснює відрахування з заробітної плати ОСОБА_2 по виконавчому провадженню ВП №56653309 щодо стягнення з нього грошових коштів на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк». На підставі викладеного просив у разі будь-яких зауважень щодо відрахування з заробітної плати ОСОБА_2 повідомити про це товариство. 
13 лютого 2019 року державним виконавцем направлено виклик боржнику з вимогою з`явитись до державного виконавця 27 лютого 2019 року та надати письмові пояснення. Боржник виклик отримав 19 лютого 2019 року, на прийом до державного виконавця не з`явився, про що складено акт державного виконавця від 28 лютого 2019 року.
Державним виконавцем з виявлених рахунків боржника та заробітної плати було стягнуто 34 335 грн 82 коп. в рахунок погашення боргу.
14 березня 2019 року ОСОБА_2 звертався до державного виконавця з метою отримання інформації про отримання відрахувань з його заробітної плати від ТОВ «Стар Фудс» та можливість розстрочити виконання рішення.
З листів Державної прикордонної служби України від 10 липня 2018 року та від 27 лютого 2019 року вбачається, що ОСОБА_2 систематично у період з 2013 року по теперішній час здійснював перетини державного кордону України та проводить час в Дубаї, Меммінген, Нью Йорк, Хургада, Варшава, Франкфурт, Будапешт, Прага, Мадрид, Рим тощо.
Головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві Маховою Д.А. повідомлено про те, що боржник обізнаний про свої обов`язки по виконанню рішення суду, про наявність виконавчого провадження, проте ним не здійснюється жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду, повністю або частково.
Стягнуті з боржника кошти від TOB «Стар Фудс» на рахунок відділу ДВС не надходять з травня 2019 року.
Встановлено, що 16 грудня 2019 року державним виконавцем направлено вимогу державного виконавця директору TOB «Стар Фудс» з вимогою повідомити про виконання постанови № 56653309 від 17 липня 2018 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.
На підставі встановлених обставин, ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 13 вересня 2019 року задоволено подання головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Махової Діани Анатоліївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 .
Обмежено громадянина України ОСОБА_2 , у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 серпня 2013 року, згідно з якого стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором у розмірі 433 765,17 доларів США та пені у сумі 582 178 грн 75 коп.
15 жовтня 2019 року, не погодившись з ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 13 вересня 2019 року, представник ОСОБА_2 - адвокат Козій Д.О. направила до суду з апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали просила її скасувати.
В апеляційній скарзі зазначила, що подання державного виконавця є передчасним та незаконно задоволено, оскільки ОСОБА_2 не ухиляється від виконання рішення суду, а навпаки звернувся в добровільному порядку за місцем роботи та просив здійснювати відрахування з його заробітної плати, яка є його єдиним джерелом доходу. Вказувала, що через наявність обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 може втратити єдине джерело доходу, а саме роботу, оскільки найближчим часом його можуть направити у відрядження, тому якщо буде наявна заборона на виїзд, він втратить роботу та не зможе виконати зобов`язання у виконавчому провадженні. Вважає, що висновки суду не відповідають дійсності, оскільки у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання рішення суду. Звертала увагу на те, що у поданні державного виконавця не вказано, що 17 липня 2018 року ОСОБА_2 з метою виконання рішення суду добровільно в 10-денний строк від дня отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження звернувся до керівництва ТОВ «Стар Фудс», де працює, з метою здійснення утримання та перерахування з його заробітної плати коштів для погашення боргу. Також у поданні відсутня інформація, що 05 лютого 2019 року ТОВ «Стар Фудс» зверталося до державного виконавця відносно того, що здійснюються відрахування за виконавчим провадженням № 56653309. Крім того, 14 березня 2019 року ОСОБА_2 звертався до державного виконавця з метою отримання інформації про отримання відрахувань з його заробітної плати від ТОВ «Стар Фудс» та можливість розстрочити виконання рішення.
15 жовтня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва із заявою, у якій просив скасувати обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, яке було встановлено ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 13 вересня 2019 року (а.с. 8, 28).
Дослідивши доводи для скасування обмеження у праві виїзду за межі України, викладені у апеляційній скарзі від 15 жовтня 2019 року на ухвалу суду першої інстанції від 13 вересня 2019 року та викладені у заяві від 15 жовтня 2019 року про скасування обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, колегія апеляційного суду дійшла висновку про те, що вони є ідентичними за змістом та на їх підтвердження подані одні і ті ж докази.
Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.
Постановою Київського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року, ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 13 вересня 2019 року - залишено без змін.
Оцінивши доводи наведені в апеляційній скарзі, які є ідентичними за змістом доводам, наведеним в заяві, апеляційний суд встановив, що боржник обізнаний про свої обов`язки по виконанню рішення суду, про наявність виконавчого провадження, проте ним не здійснюється жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду повністю або частково.
А також, відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року, встановлено, що ОСОБА_2 у період з 2013 року по лютий 2019 року неодноразово (38 разів в обох напрямках) здійснював перетини державного кордону України в напрямках Дубаї, Меммінген, Нью-Йорк, Кишинів, Вільнюс, Хургада, Варшава, Аліканте (Валенсія, Іспанія), Франкфурт, Будапешт, Прага, Кошице, Мадрид, Рим тощо.
Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Колегія апеляційного суду вважає, що вказані обставини щодо обізнаності боржника про свої обов`язки по виконанню рішення суду, наявність виконавчого провадження, не здійснення жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду, повністю або частково, а також ухилення боржника від виконання судового рішення, встановлено Постановою Київського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року при розгляді апеляційної скарги у цій  справі на ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, у якій брали участь ті самі особи  та не доказуються при розгляді цієї справи за заявою про скасування заходів, вжитих вказаною ухвалою до частини 4 статті 82 ЦПК України.  
Судові гарантії законності виконавчого провадження та захисту прав його учасників полягають у тому, що до юрисдикції суду віднесено вирішення низки питань, які мають значення для виконання рішень суду та інших юрисдикційних органів, зокрема, таким є питання про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.
Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.
Відповідно до частин 1, 3 статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.
Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні (частина 3 статті 441 ЦПК України).
Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню відповідно до положень, встановлених частини 3 статті 12 ЦПК України.
Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.
Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів має визначатися судом і відноситься до його дискреційних повноважень.
Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов`язань, а не за наявність факту їх невиконання.
При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків.
На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.
Щодо доводів боржника про те, що через неможливість поїхати у відрядження ОСОБА_2 втратить єдине джерело доходів, то він втратить можливість сплачувати кошти по виконавчому провадженню, і вже після постановлення оскаржуваної ухвали від 29 січня 2020 року роботодавцем ОСОБА_2 прийнято наказ щодо відправлення його у відрядження за межі України.
Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини 5, 6 статті 81 ЦПК України).
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи, до суду першої інстанції боржником не було надано доказів на підтвердження вказаних обставин, наказ від 14 лютого 2020 року відправлення боржника у відрядження за межі України був долучений до матеріалів апеляційної скарги 27 лютого 2020 року (а.с. 108).
Враховуючи, що постановою Київського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року, встановлено, що ОСОБА_2 до державного виконавця в межах виконавчого провадження не надано доказів того, що він з метою здійснення своєї трудової функції має здійснювати відрядження за кордон, у тому числі у вищезазначених напрямках, вказаних у листах Державної прикордонної служби України. 
Підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду вважається, що боржником не підтверджено належними та допустимими доказами можливість втрати роботи ОСОБА_2 у зв`язку із обмеженням виїзду за кордон.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Козій Дар`ї Олександрівни залишити без задоволення.
Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 29 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складений 27 січня 2021 року.

Головуючий                                                                                     Г.І. Мостова
 
Судді                                                                                            А.С. Сержанюк
 
                                                                                                                  Т.А. Слюсар