Справа № 303/5816/20

Закарпатський апеляційний суд

       
  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и

13.01.2021                 м. Ужгород

  Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , 
                                                        в с т а н о в и в :
Постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 листопада 2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи про адміністративне правопорушення відносно нього до Тячівського районного суду Закарпатської області відмовлено й 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 17000 (сімнадцять тисяч) гривень без конфіскації знарядь виробництва і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп..

Згідно постанови, 05.10.2020 о 07 год. 04 хв. ОСОБА_1 на автодорозі М-06 Київ-Чоп здійснював провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, а саме: надавав послуги з внутрішніх перевезень пасажирів у кількості 11 чоловік, керуючи транспортним засобом марки «Mercedes-Benz», н.з. НОМЕР_1 , за маршрутом с. Дубове Тячівського району - м. Ужгород. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є необґрунтованою та підлягає скасуванню. Зазначає, що ним було подано клопотання про направлення справи до Тячівського районного суду, оскільки він проживає за сотню кілометрів від місця розгляду справи та вказав, що бажає брати участь у розгляді справи, однак суд, не зважаючи на клопотання розглянув справу за його відсутності. Вказує і на те, що, складаючи протокол про адміністративне правопорушення, уповноважена особа зобов`язана довести наявність усіх ознак об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбачених диспозицією ч. 1 ст. 164 КУпАП. Стверджує, що не займається і не займався пасажирськими перевезеннями, а у час складання протоколу прямував до м. Ужгород зі своїми товаришами, з якими працює по найму на будівництві та із своїми родичками, які прямували до ВУЗу. Просить постанову скасувати, постановити нову, якою провадження в справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги; перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке. 

Апеляційний суд, відповідно до положень ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги. 

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом. 

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП. 

Суд, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання  ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, за здійснення пасажирських перевезень без відповідної ліцензії, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 0011163, 05.10.2020 о 07 год. 04 хв. ОСОБА_1 на автодорозі М-06 Київ-Чоп здійснював провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, а саме: надавав послуги з внутрішніх перевезень пасажирів у кількості 11 чоловік, керуючи транспортним засобом марки «Mercedes-Benz», н.з. НОМЕР_1 , за маршрутом с. Дубове Тячівського району - м. Ужгород, чим порушив вимоги передбачені ст. 29 Закону України «Про автомобільний транспорт», за що відповідальність передбачена ст. 164 КУпАП. З указаного протоколу також убачається, що такий складено в присутності двох свідків - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , права та обов`язки ОСОБА_1 роз`яснені, копію протоколу вручено (а. с. 1).

 З копії направлення на рейдову перевірку № 010576 від 02.10.2020 вбачається, що направлення видане працівникам Управління Укртрансбезпеки в Закарпатській області для проведення рейдової перевірки транспортних засобів усіх форм власності та видів діяльності, що здійснюють перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом (Закарпатська область, а/д сполученням Київ - Чоп 756 км + 800 м, сан. «Карпати», 711 км, м. Ужгород та Ужгородський район, м. Мукачево та Мукачівський район, м. Берегово та Берегівський район, м. Виноградів та Виноградівський район (а. с. 2). 
Викладені в протоколі щодо ОСОБА_1 обставини підтверджуються і наявними в матеріалах справи додатковим обґрунтуванням до матеріалів справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 164 КУпАП щодо ОСОБА_1 (а. с. 3).
З наявних у матеріалах справи копій фотокарток убачається, що на них зображений автомобіль марки «Mercedes Benz Sprinter», н. з. НОМЕР_1 , в якому знаходяться пасажири (а. с. 6-7).
З листа в. о. заступника начальника Західного міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки - начальника ВДК за безпекою на транспортні у Закарпатській області Голиша І. вбачається, що в матеріалах справи відсутні письмові пояснення свідків правопорушення - пасажирів, які знаходилися в транспортному засобі марки «Mercedes Benz Sprinter», н. з. НОМЕР_1 , оскільки вони категорично відмовилися від надання будь-яких пояснень. Разом із тим, у листі вказується на те, що Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, якою керуються уповноважені посадові особи Державної служби України з безпеки на транспорті та її територіальних органів під час складення протоколів про адміністративне правопорушення, не передбачено вилучення коштів чи їх опис, одержаних внаслідок провадження господарської діяльності ОСОБА_1 під час надання послуг із перевезення пасажирів без державної реєстрації як суб`єкта господарювання та без ліцензії на провадження такого виду господарської діяльності (а. с. 12-13).
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення. 
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що начальник відділу державного контролю та нагляду на пасажирському транспорті Управління Укртрансбезпеки у Закарпатській області Щубер І. І. був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо  ОСОБА_1  протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь належні докази й на такі не вказується в апеляційній скарзі та не посилався ОСОБА_1 у ході апеляційного розгляду справи.
Тому, апеляційний суд доходить висновку, що вищевказаний начальник відділу державного контролю та нагляду на пасажирському транспорті Управління Укртрансбезпеки у Закарпатській області ОСОБА_5 при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.
На підставі наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не займається і не займався пасажирськими перевезеннями, а у час складання протоколу прямував до м. Ужгород зі своїми товаришами, з якими працює по найму на будівництві та із своїми родичками, які прямували до ВУЗу, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовується наявними в матеріалах справи та вищенаведеними доказами. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що з матеріалів справи не вбачається, що під час проведення працівником Укртрансбезпеки перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу, останній вказував на те, що особи, які перебувають в автомобілі є його товаришами, з якими він працює по найму на будівництві, чи родичками, які їхали до ВУЗу. Не підтверджено таких фактів і поясненнями осіб, які перебували в автомобілі ОСОБА_1 .. 

Як такі, що будь-яким чином не спростовують факту вчинення ОСОБА_1 передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення та не впливають на висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу цього правопорушення, а також не являються підставами для скасування оскаржуваної постанови, - апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 було подано клопотання про направлення справи до Тячівського районного суду, оскільки він проживає за сотню кілометрів від місця розгляду справи, в якому він зазначив, що бажає брати участь у розгляді справи, однак суд, не зважаючи на клопотання, розглянув справу за його відсутності. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи до Тячівського районного суду, пославшись на те, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, а ст. 164 КУпАП не входить до переліку тих статтей цього Кодексу, які можуть розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників, і при цьому, Законами України не передбачено інше місце розгляду такої справи. При цьому, апеляційний суд враховує і те, що ОСОБА_1 було відомо про час та місце розгляду справи Мукачівським міськрайонним судом, а розгляд судом справи без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, зокрема за ст. 164 КУпАП, і при цьому належним чином повідомленої про час та місце такого розгляду, не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення. 

Відхиляючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 апеляційний суд також враховує такі факти.
Як убачається зі змісту протоколу та зібраних у справі доказів, ОСОБА_1 надавав послуги з перевезення пасажирів у кількості 11 осіб на транспортному засобі марки «Mercedes-Benz», н. з. НОМЕР_1 за маршрутом «смт. Дубове - м. Ужгород», що дає обґрунтовані підстави вважати, що він займався підприємницькою діяльністю. 
 Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» діяльність із перевезення пасажирів підлягає ліцензуванню, тобто отримання особою, яка здійснює таку діяльність, відповідної ліцензії.
 При цьому, з матеріалів справи вбачається, що, надаючи послуги з перевезення пасажирів, ОСОБА_1 не мав ліцензії, отримання якої є обов`язковим для особи, яка займається перевезеннями пасажирів. Про наявність у ОСОБА_1 відповідної ліцензії не вказується як в апеляційній скарзі, так і не вказував ОСОБА_1 під час її розгляду.
 Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 164 КУпАП настає за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди). 
Зміст вказаної норми свідчить і про те, що адміністративна відповідальність настає й за одноразове надання послуг з перевезення пасажирів без відповідної ліцензії на зайняття таким видом діяльності.
Вищенаведене свідчить про те, що ОСОБА_1 є суб`єктом передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення.
Тому, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не надавались послуги з перевезення пасажирів, а тому, в його діях відсутній склад передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження і спростовуються наведеним вище, і в свою чергу, визнає їх такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним правопорушення.
При оцінці доводів апеляційної скарги береться до уваги і те, що ч. 1 ст. 164 КУпАП є бланкетною нормою права, і її положення відсилають до нормативно-правових актів, якими передбачено порядок одержання ліцензії на можливість провадження підприємницької діяльності.
За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку, що суддею місцевого суду ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення (вид та розмір якого ОСОБА_1 не оспорює) накладено на нього в межах санкції вищевказаної статті, у зв`язку із чим, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення. 
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені. 
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана ОСОБА_1 апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження і є безпідставними, - без задоволення. 
Приймаючи рішення апеляційний суд бере до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі й про виклик свідків, витребування доказів, тощо, не заявлялось.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
                                                               П О С Т А Н О В И В :
        
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 
Постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 листопада 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП залишити без зміни.
       Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                       І. В. Стан