П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

16 лютого 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/2507/20	

Категорія: 111031101          Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.
          Час і місце ухвалення: м. Миколаїв
          Дата складання повного тексту: 12.11.2021 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого  – Бітова А.І.
суддів            – Лук`янчук О.В.
                      – Ступакової І.Г.
при секретарі – Рощіній К.С. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2020 року фізична особи-підприємець (далі ФОП) ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління (даної ГУ) ДПС у Миколаївській області про визнання  протиправним та скасування:
-          податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Миколаївській області від 30 червня 2017 року №58625-14;
-          податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Миколаївській області від 30 червня 2017 року №58627-14;
-          податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Миколаївській області від 30 червня 2017 року №58628-14; 
-          податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Миколаївській області від 20 травня 2020 року №0000003-5105-1411;
-          податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Миколаївській області від 20 травня 2020 року №0000004-5105-1411;
-          податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Миколаївській області від 20 травня 2020 року №0000005-5105-1411.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, прийнято всупереч вимогам чинного законодавства України чим порушено права та охоронювані законом інтереси позивача.
Позивач вказувала, що займається сільськогосподарською діяльністю, є власником трьох комплексів нежитлових будівель (до складу яких входять столярня, овочесховище, погріб, зерносховище, пилорама, сарай, складське приміщення, приміщення вагової, круподерка, приміщення котельні тощо), розташованих на земельних ділянках, що призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Також позивачу належать сільськогосподарські машини – трактор колісний, сівалка, агрегат для обробки ґрунту. На думку позивача, належні їй комплекси нежитлових будівель, в силу пп."ж" пп.266.2.2 п.266.2 ст. 266 ПК України, не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, тому у відповідача не було підстав для визначення позивачу податкових зобов`язань.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що після звернення позивача у 2020 році з відповідною заявою, суму податкових зобов`язань за 2017 та за 2018 рік (податкові повідомлення-рішення від 20 травня 2020 року) було визначено із врахуванням підпункту "ж" пп.266.2.2 п.266.2 ст. 266 ПК України щодо частини об`єктів нерухомого майна. Відповідна пільга при визначенні суми податкових зобов`язань за 2016 рік (податкові повідомлення-рішення від 30 червня 2017 року) не застосовувалась. Крім того, відповідач вказував на помилку у розрахунку суми в податковому повідомленні-рішенні від 30 червня 2017 року №58625-14 (мало бути 24 671,70 грн. замість 23 569,35 грн.).
Справу розглянуто судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до ГУ ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код за ЄДРПОУ: 43144729) задоволено.
Визнано протиправним та скасовано прийняте 30 червня 2017 року ГУ ДФС у Миколаївській області податкове повідомлення-рішення №58625-14.
Визнано протиправним та скасовано прийняте 30 червня 2017 року ГУ ДФС у Миколаївській області податкове повідомлення-рішення №58627-14.
Визнано протиправним та скасовано прийняте 30 червня 2017 року ГУ ДФС у Миколаївській області податкове повідомлення-рішення №58628-14.
Визнано протиправним та скасовано прийняте 20 травня 2020 року ГУ ДПС у Миколаївській області податкове повідомлення-рішення №0000003-5105-1411.
Визнано протиправним та скасовано прийняте 20 травня 2020 року ГУ ДПС у Миколаївській області податкове повідомлення-рішення №0000004-5105-1411.
Визнано протиправним та скасовано прийняте 20 травня 2020 року ГУ ДПС у Миколаївській області податкове повідомлення-рішення №0000005-5105-1411.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код за ЄДРПОУ: 43144729) на користь ФОП ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обілкової картки платника податків: НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 1 258,19 грн. (одна тисяча двісті п`ятдесят вісім гривень 19 копійок).
В апеляційній скарзі ГУ ДПС у Миколаївській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи. 
В обґрунтування апеляційної скарги ГУ ДПС у Миколаївській області зазначає, що згідно витягу з реєстру платників єдиного податку у позивача відсутні види діяльності пов`язані з переробкою сільськогосподарської продукції, а відтак складські, вагові та приміщення круподерки не можуть використовуватись позивачем безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
У відзиві на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 вказується, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішені справи не допустив, а наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи не спростовують обґрунтованість, законність та правильність висновків викладених в оскаржуваному судовому рішенні.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУ ДПС у Миколаївській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.
Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:
ФОП ОСОБА_1 здійснює господарську діяльність, зокрема, за видами діяльності "Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур" (код КВЕД 01.11), "Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин" (код КВЕД 46.21).
Згідно з "Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна", ОСОБА_1 з листопада 2014 року є власником:
1. Розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , комплексу нежитлових будівель загальною площею 2 253,1 кв.м., що складається, зокрема, із: цегляної столярні площею 258,2 кв.м, цегляного овочесховища площею 163,3 кв.м., складу з бетонних блоків для будівельних матеріалів площею 478,7 кв.м., зерносховища із каменю площею 1 218,8 кв.м., цегляної пилорами площею 134,1 кв.м. (надалі – Комплекс 1).
2. Розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , комплексу нежитлових будівель загальною площею 1 823,9 кв.м., що складається, зокрема, із: приміщення зерносховища площею 1 158,2 кв.м., приміщення зерносховища площею 418,7 кв.м., складського приміщення площею 12,6 кв.м., слюсарного приміщення площею 30,6 кв.м., приміщення вагової площею 130,6 кв.м., круподерки площею 73,2 кв.м (надалі – Комплекс 2).
3. Розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , комплексу нежитлових будівель загальною площею 1 790,4 кв.м., що складається, зокрема, із: цегляної майстерні для ремонту сільгосптехніки площею 1 543 кв.м., цегляного складського приміщення площею 167,2 кв.м., приміщення котельні площею 80,2 кв.м. (надалі – Комплекс 3).
Цільове призначення земельних ділянок, на яких розміщені Комплекси, - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що зазначено у договорах купівлі-продажу нежитлової будівлі від 28 листопада 2014 року та у висновках сектору містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області від 25 листопада 2014 року.
У 2019 року Управління містобудування, житлово-комунального господарства та надання адміністративних послуг Казанківської районної державної адміністрації здійснило державну реєстрацію права оренди ОСОБА_1 вказаних земельних ділянок.
З 2014 року у власності ОСОБА_1 знаходяться трактор колісний, агрегат для обробки ґрунту, сівалка, що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію машини.
З урахуванням рішенням Миколо-Гулаківської сільської ради від 14 липня 2015 року №153/35 ставка податку на об`єкти нежитлової нерухомості складала один відсоток розміру мінімальної заробітної плати (1 378 грн. на 01 січня 2016 року) контролюючий орган, на підставі пп.266.7.1 п.266.7 ст. 266 ПК України, обчислив суми податку позивача за 2016 рік:
1. За Комплексом 1 31 047,72 грн. (2 253,1 кв.м. х 13,78 грн.) податкове повідомлення-рішення від 30 червня 2017 року №58627-14;
2. За Комплексом 2 25 133,34 грн. (1 823,9 кв.м. х 13,78 грн.) податкове повідомлення-рішення від 30 червня 2017 року №58628-14;
3. За Комплексом 3 23 569,35 грн. (при тому, що сума мала дорівнювати 24 671,71 грн.: 1 790,4 кв.м. х 13,78 грн.) податкове повідомлення-рішення від 30 червня 2017 року №58625-14.
Виходячи з тексту відзиву, аналогічним чином контролюючий орган визначив суму податкових зобов`язань позивача за 2017 рік (податкові повідомлення-рішення від 27 квітня 2018 року №0360128-1302-1421 на суму 36 049,60 грн., №0360127-1302-1421 на суму 28 646,40 грн., №0360125 -1302-1421 на суму 29 182,40 грн.). 
Як зазначив відповідач, ці повідомлення-рішення були скасовані за результатами розгляду заяви позивача. Управління не подало ані копій податкових повідомлень-рішень від 27 квітня 2018 року, ані копії звернення позивача, ані документів на підтвердження скасування цих рішень.
Управління вказало, що у заяві позивач зазначила, що вона є сільськогосподарським товаровиробником.
Після скасування податкових повідомлень-рішень від 27 квітня 2018 року (податок за 2017 рік), Управління у 2020 році сформувало нові податкові повідомлення-рішення, якими визначило суми податкових зобов`язань позивача за 2017 та 2018 роки, але в якості бази оподаткування прийняло не загальну площу Комплексів, а площі під окремими будівлями.
Так, з урахуванням того, що ставка податку дорівнювала 1 відсотку розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2017 року та на 1 січня 2018 року, Управління визначило:
1. Суму податкових зобов`язань за Комплексом 1 (загальна площа 2 253,1 кв.м.) 16 548,80 грн. (2017 рік) та 19 253,49 грн. (2018 рік) податкове повідомлення-рішення №0000003-5105-1411. 
Виходячи з тексту відзиву, пояснень представника відповідача, що були надані в судовому засіданні, та з арифметичних підрахунків, податок був нарахований на: столярню, овочесховище, склад для будівельних матеріалів (всього - 1 034, 3 кв.м.), тобто пільгу було застосовано в частині зерносховища (1 218,8 кв.м.).
2. Суму податкових зобов`язань за Комплексом 2 (загальна площа 1 823,90 кв.м.) 3 462,40 грн. (2017 рік) та 4 028,29 грн. (2018 рік) податкове повідомлення-рішення №0000005-5105-1411. 
Виходячи з тексту відзиву, пояснень представника відповідача, що були надані в судовому засіданні, та з арифметичних підрахунків, податок був нарахований на: складське приміщення, приміщення вагової, круподерню (всього 216,4 кв.м), тобто пільгу було застосовано в частині двох зерносховищ та слюсарного приміщення (всього 1 607,5 кв.м.).
3. Суму податкових зобов`язань за Комплексом 3 (загальна площа 1 790,4 кв.м.) 1 283,20 грн. (2017 рік) та 1 492,92 грн. (2018 рік) податкове повідомлення-рішення №0000004-5105-1411.
Виходячи з тексту відзиву, пояснень представника відповідача, що були надані в судовому засіданні, та з арифметичних підрахунків, податок був нарахований на приміщення котельні (80,2 кв.м.), тобто пільгу було застосовано в частині майстерні для ремонту сільгосптехніки та складського приміщення (всього 1 710,2 кв.м.).
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що процес вирощування сільськогосподарських культур передбачає використання складів, приміщення вагової, овочесховища, круподерні тощо. За такого, відповідач безпідставно заперечує ту обставину, що не всі з належних позивачу об`єктів нерухомого майна (які є складовими комплексів нежитлових будівель) підпадають під пільгу при оподаткуванні.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач не довів відповідність податкових повідомлень-рішень вимогам ПК України, і ця обставина є підставою для задоволення адміністративного позову.
Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 73, 74, 77 КАС України, пп."ж" 266.2.2 п.266.2 ст. 266 ПК України.
Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.
Підпунктом 266.1.1 п.266.1 ст. 266 ПК України встановлено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп.266.2.1 п.266.2 ст. 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп.266.3.1 п.266.3 ст. 266 ПК України).
Відповідно до пп.266.3.2 п.266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Судом першої інстанції було встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, позивач є власником трьох комплексів нежитлових будівель, що складається, зокрема, із: столярні, овочесховища, складу, зерносховища, пилорами, приміщення вагової, слюсарного приміщення, майстерні для ремонту сільгосптехніки та приміщення котельні.
Згідно пп.266.3.3 п.266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.
Підпунктом "ж" 266.2.2 п.266.2 ст. 266 ПК України визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, до яких віднесено будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Отже, на підставі вищевикладеного, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є правовий статус будівлі.
В силу вимог пп.14.1.1291 п.14.1 ст. 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють, зокрема будівлі промислові та склади.
Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення (далі по тексту Державний класифікатор).
Як вказано Державному класифікаторі, будівлями сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства є будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін. Цей перелік не є вичерпним, і до того ж, містить склади.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що майстерня для ремонту сільгосптехніки, столярня, склади, пилорама, приміщення вагової, овочесховище, котельня, круподерня використовуються позивачем безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а тому у даному випадку не є об`єктами оподаткування, відповідно до пп. "ж" п.п.266.2.2 п.266.2 ст. 266 ПК України.
Натомість, відповідачем не доведено протилежного.
Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Доводи апеляційної скарги про те, що у ОСОБА_1 відсутні види діяльності пов`язані з переробкою сільськогосподарської продукції, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки пп."ж" 266.2.2 п.266.2 ст. 266 ПК України містить лише вимогу, що будівлі та споруди (які не є об`єктом оподаткування) повинні належати сільськогосподарським товаровиробникам.
За таких обставин, колегія вважає правильним висновок суду першої інстанції про визнання протиправними та скасування спірних податкових повідомлень-рішень.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, та є тотожними відзиву на адміністративний позов, факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні спірного питання.
Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судова колегія не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, судова колегія, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 26 лютого 2021 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.