ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" січня 2021 р.           Справа№ 910/17776/17
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Руденко  М.А.
суддів:            Пономаренка  Є.Ю. 
          Дідиченко  М.А. 

при секретарі:                              Рибчич А.В.
за участю представників сторін:
від позивача: Плясун О.І. (довіреність №106 від 16.01.2021)
від відповідача: Харьков Ю.О. (керівник); Бойков О.С. (довіреність б/н від 08.12.2020)
розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"
за заявою житлово-будівельного кооперативу "Кристал-20"
на ухвалу господарського суду міста Києва від 06.10.2020 року про поворот виконання рішення суду
у справі №910/17776/17 (суддя Ярмак О.М.)
за позовом приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"
до Житлово-будівельного кооперативу "Кристал-20"
про стягнення 413 300,35 грн.,-
В  С  Т  А  Н  О  В  И  В:
11.09.2020 Житлово-будівельний кооператив "Кристал-20" звернувся до суду із заявою про поновлення строку для подачі заяви про поворот виконання рішення суду та про поворот виконання рішення суду у справі № 910/17776/17 від 16.04.2018.
Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.10.2020 року про поворот виконання рішення господарського суду міста Києва від 16.04.2018 року у справі №910/17776/17 стягнуто з приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на користь Житлово-будівельного кооперативу "Кристал-20" 412 678 (чотириста дванадцять тисяч шістсот сімдесят вісім) грн. 84 коп, в решті вимог заяви відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятою ухвалою,  приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 06.10.2020 року у справі №910/17776/17 та закрити провадження у даній справі.
В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі, скаржник зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що на час звернення ЖБК «Кристал-20» до суду у ПрАТ «АК «Київводоканал» вже були відсутні грошові зобов`язання перед відповідачем внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог. За твердженням апелянта судом не дано належну оцінку тому факту, що заява про поворот виконання подана ЖБК «Кристал-20» поза межами встановлених процесуальних строків.
Також, скаржник звернув увагу на те, що в резолютивній частині ухвали господарського суду міста Києва від 06.10.2020, судом першої інстанції  невірно зазначена сума, яка була призначена до стягнення згідно рішення господарського суду міста Києва від 16.04.2018 з ЖБК «Кристал-20» на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» і підлягає поверненню. А саме, рішенням від 16.04.2018 стягнуто 412 676,84 грн., а в ухвалі від 06.10.2020 про поворот виконання зазначена сума до стягнення 412 678, 84 грн.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2020 року справу №910/17776/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Руденко М.А., суддів Калатай Н.Ф., Пономаренко Є.Ю..
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.11.2020 року відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 08.12.2020 року.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2020 року розгляд апеляційної скарги призначено на 26.01.2021 року о 10 год. 40 хв..
20.11.2020 року від ЖБК «Кристал-20» до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить ухвалу господарського суду міста Києва від 06.10.2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Від ПрАТ «АК «Київводоканал» надійшли письмові пояснення по справі №910/17776/17 з приводу доводів, викладених ЖБК «Кристал-20» у відзиві на апеляційну скаргу, в яких скаржник підтримав апеляційну скаргу.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: головуючий суддя- Руденко М.А., судді Пономаренко Є.Ю., Дідиченко М.А., підстава проведення перерозподілу рішення Вищої ради правосуддя від 14.01.2021 року про звільнення Калатай Н.Ф., яка не є головуючим по справі, з посади судді Північного апеляційного господарського суду у відставку, відповідно до п. 2.3.25, 2.3.49, пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду.
У судове засідання 26.01.2021 з`явилися представники позивача та відповідача. 
Представник позивача у судовому засіданні 26.01.2021 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд оскаржувану ухвалу скасувати, провадження у справі закрити. Представник відповідача в свою чергу проти задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві, просив суд оскаржувану ухвалу залишити без змін.
Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Житлово-будівельного кооперативу "Кристал-20"  про стягнення 413 300,35 грн.   
Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.04.2018, яке залишене без змін Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2018, позов задоволено частково: стягнуто заборгованість за надані комунальні послуги з водопостачання та водовідведення в сумі 294 910,14 грн., 3% річних в сумі 10 441,42 грн., інфляційні втрати в сумі 68 049,90 грн., штраф в сумі 29491,01 грн., пеню в сумі 3 685,69 грн. та судового збору у сумі 6 098,68 грн; всього 412 676,84 грн., в іншій частині позову відмовлено.
Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2018 рішення господарського суду міста Києва від 16.04.2018 залишено без змін 
03.09.2018 на виконання рішення господарського суду міста Києва від 16.04.2018 №910/17776/17 був виданий наказ.
Постановою Верховного Суду від 23.11.2018 у справі  №910/17776/17 касаційну скаргу житлово-будівельного кооперативу "Кристал-20" задоволено частково: постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2018 та рішення господарського суду міста Києва від 16.04.2018 у справі №910/17776/17 скасовано,  справу № 910/17776/17 направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва.
За результатом нового розгляду справи рішенням господарського суду міста Києва від 08.04.2019, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2019, та які залишені в силі постановою Верховного Суду від 10.01.2020, у задоволенні позову відмовлено повністю.
11.09.2020 Житлово-будівельний кооператив "Кристал-20" звернувся до суду із заявою про поновлення строку для подачі заяви про поворот виконання рішення суду та про поворот виконання рішення суду у справі № 910/17776/17 від 16.04.2018 (а.с. 74-75 том 4)
У поданій заяві відповідач, посилаючись на стягнення з нього у порядку виконавчого провадження на виконання рішення господарського суду міста Києва від 16.04.2018 за наказом суду від 03.09.2018 суми 412 676,84 грн. коштів на користь позивача та 41 868,12 грн. винагороди виконавця та подальше скасування цього рішення суду, просить:
- стягнути з приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на користь  Житлово-будівельного кооперативу "Кристал-20"           в порядку повороту виконання наказу від 03.09.2018 суму 412 676,84 грн.;
- стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Крайчинського С.С.  на користь  Житлово-будівельного кооперативу "Кристал-20" в порядку повороту виконання наказу від 03.09.2018 у справі суму 41 868,12 грн.. 
Враховуючи представлені заявником документи, приймаючи до уваги скасування постановою Верховного Суду від 23.11.2018 у справі  №910/17776/17 постанови Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2018 та рішення господарського суду міста Києва від 16.04.2018 у справі №910/17776/17, суд першої інстанції дійшов висновку щодо задоволення заяви Житлово-будівельного кооперативу "Кристал-20" про поворот виконання рішення суду  у справі № 910/17776/17 в частині сплачених за наказом суду від 03.09.2018 у ВП № 57366718/2 суми 412 676,84 грн. на користь позивача, вказані кошти підлягають поверненню відповідачу шляхом стягнення їх із позивача.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з даними висновками суду першої інстанції та зазначає з приводу доводів апеляційної скарги наступне.
Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. 
Згідно з ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення  господарського суду міста Києва від 16.04.2018 у справі № 910/17776/17 був виданий наказ від 03.09.2018.
05.10.2018 постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва відкрито виконавче провадження № 57366718 про примусове виконання наказу господарського суду міста Києва від 03.09.2018 у справі № 910/17776/17 (а.с. 79 том 4). Також 05.10.2018 приватним виконавцем винесено постанову про стягнення із боржника основної винагороди у розмірі 41267,68 грн.(а.с. 80 том 4)
Постановою приватного виконавця Крайчинського С.С. від 11.10.2018 накладено арешт на кошти боржника, постановою від 16.10.2018 стягнено із боржника витрати виконавчого провадження у сумі 600,44 грн.(а.с. 81 том 4)
З наданих платіжних документів: платіжні доручення №  57366718/1 від 12.10.2018, № 57366718/3 від 12.10.2018, № 57366718/4 від 12.10.2018, № 57366718/1 від 25.10.2018, № 57366718/2 від 12.11.201 57366718/2 від 12.11.2018 (а.с. 76-78 том 4) судом першої інстанції встановлено, що на виконання рішення господарського суду міста Києва від 16.04.2018 у справі № 910/17776/17 у межах ВП № 57366718/1 боржником - ЖБК "Кристал-20" здійснено оплату коштів на загальну суму 454 544,96 грн., з яких:  412 676,84 грн. заборгованості,  41 868,12 грн. винагороди приватного виконавця та витрат на проведення виконавчих дій.
Постановою Верховного Суду від 23.11.2018 рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2018 у справі  №910/17776/17 скасовано, а справу відправлено на новий розгляд до суду першої інстанції. 
За результатом нового розгляду справи рішенням Господарського суду міста Києва від 08.04.2019, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2019, та які залишені в силі постановою Верховного Суду від 10.01.2020, у задоволенні позову відмовлено повністю.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 333 Господарського процесуального кодексу України, якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо при новому розгляді справи він відмовляє в позові повністю.
Поворот виконання є процесуальною формою поновлення судом прав боржника, що забезпечує можливість зворотного стягнення зі стягувача всього отриманого ним за рішенням, яке у подальшому було скасовано.
За приписами ч.ч. 5, 6, 9 ст. 333 Господарського процесуального кодексу України питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем. Якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Матеріалами справи підтверджено, що рішенням господарського суду міста Києва від 08.04.2019 питання повороту виконання рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2018 не вирішувалось.
За таких умов, правильним є висновок місцевого господарського суду щодо наявності підстав для задоволення заяви Житлово-будівельного кооперативу "Кристал-20" про поворот виконання рішення суду  у справі № 910/17776/17 в частині сплачених за наказом суду від 03.09.2018 у ВП № 57366718/2 суми 412 676,84 грн., з огляду на надані заявником докази виконання рішення господарського суду міста Києва від 16.04.2018 у справі №910/17776/17, яке в подальшому було скасоване постановою Верховного Суду від 23.11.2018 у справі №910/17776/17 і за наслідком нового розгляду справи господарським судом міста Києва прийнято рішення від 08.04.2019, яким у задоволенні позову відмовлено повністю.
Зазначене рішення залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2019 та постановою Верховного Суду від 10.01.2020, а отже набрало законної сили та є чинним.
З приводу доводів апелянта про те, що судом першої інстанції не враховано, що на час звернення ЖБК «Кристал-20» до суду у ПрАТ «АК «Київводоканал» вже були відсутні грошові зобов`язання перед відповідачем внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог, колегія суддів зауважує наступне.
За правилами частини 1 статті 601 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.
При цьому згідно із частиною 2 цієї статті зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. 
Вичерпний перелік обставин, з настанням яких недопустимо зарахування зустрічних вимог, містяться в статті 602 Цивільного кодексу України, частині 5 статті 203 Господарського суду України. Зокрема, не допускається зарахування зустрічних вимог: про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`ю або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; в інших випадках, встановлених договором або законом. Таких випадків у цій справі не було констатовано, тому були відсутні перешкоди для зарахування зустрічних однорідних вимог.
Так, за твердженням позивача, на момент прийняття Верховним Судом постанови від 10.01.2020 про скасування рішення господарського суду міста Києва від 16.04.2018, між ПрАТ «АК «Київводоканал» та ЖБК «Кристал-20» існували взаємні грошові зобов`язання через не здійснення останнім оплати за спожиті у період з липня 2017 року по грудень 2020 року включно послуги з водопостачання та водовідведення на суму 523 918,70 грн.
За таких обставин ПрАТ «АК «Київводоканал» запропонувало ЖБК «Кристал-20» провести зарахування зустрічних однорідних вимог (лист від 21.02.2020 № 977/12/36/02- 20, копія якого є в матеріалах судової справи).
Оскільки відповіді або будь-яких заперечень на дану пропозицію від ЖБК «Кристал-20» не надходило, ПрАТ «АК «Київводоканал» 06.10.2020 направило до ЖБК «Кристал-20» заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог від 05.10.2020 в порядку статті 601 Цивільного кодексу України.
Відхиляючи дані аргументи щодо наявності у відповідача заборгованості у розмірі 412 676,84 грн. перед позивачем за невиконані зобов`язання з оплати спожитих послуг водопостачання та водовідведення за період з 01.07.2017 по 26.05.2020 за договором № 09074/4-13 від 21.02.2001, яка має бути зарахована судом в рахунок коштів, стягнених за поворотом виконання рішення у даній справі, суд першої інстанції зазначив, що жодних доказів на підтвердження права вимоги за вказаними зобов`язаннями, на які посилається позивачем не надано, а представником відповідача заявлено про сплив строку позовної давності щодо частини цих вимог та неприйняття заяви від 05.10.2020, що свідчить про спірність заявлених вимог.
Так, у постанові Верховного Суду від 15.08.2019 у справі №910/21683/17 суд касаційної інстанції висловив правову позицію про те, що зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому).
Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам:
- бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);
- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо);
- строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.
Наслідком здійснення такого правочину є припинення як обов`язку заявника перед адресатом, так і обов`язку адресата перед заявником з моменту здійснення заяви про зарахування, що зумовлює необхідність визначення заявником тих вимог до нього, які відповідають вказаним вище умовам.
Суд зазначив, що спеціального порядку та форми здійснення відповідної заяви як одностороннього правочину не передбачено законодавством; за загальними правилами про правочини (наслідки недодержання його письмової форми), відповідну заяву про зарахування на адресу іншої сторони як односторонній правочин слід вважати зробленою та такою, що спричинила відповідні цивільно-правові наслідки, в момент усної заяви однієї з сторін на адресу іншої сторони чи в момент вручення однією стороною іншій стороні повідомлення, що містить письмове волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням. Моментом припинення зобов`язань сторін у такому разі є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку.
Верховний Суд вказав, що суди попередніх судових інстанцій необґрунтовано залишили поза увагою доводи Товариства про те, що ще однією важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог - є безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої з названих вище умов, виключає проведення зарахування у добровільному порядку (аналогічні висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладені, зокрема, у постановах від 24.01.2018 по справі № 908/3039/16, від 05.04.2018 по справі № 910/13205/17, від 25.04.2018 по справі №910/6781/17, від 25.07.2018 по справі № 916/4933/15, від 22.08.2018 по справі №910/21652/17, від 11.09.2018 по справі № 910/21648/17, від 11.10.2018 по справі №910/23246/17 (в даній постанові застосовано термін «прозорість вимог»), від 13.11.2018 по справі № 914/163/14, від 02.04.2019 по справі № 918/539/18).
За приписами ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, колегія суддів наголошує, що умовою, за наявності якої можливе припинення зобов`язання зарахуванням, є прозорість вимог, тобто коли між сторонами немає спору відносно характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання, в той час як у даній справі, вимоги ПрАТ «АК «Київводоканал» є спірними (заперечуються та не визнаються відповідачем), а отже не можуть бути предметом зарахування зустрічних однорідних вимог в порядку статті 601 Цивільного кодексу України на підставі заяви від 05.10.2020.
З урахуванням викладеного, аргументи скаржника про неможливість здійснення повороту виконання рішення у зв`язку з відсутністю у ПрАТ «АК «Київводоканал» грошових зобов`язань перед ЖБК «Кристал-20» з повернення коштів в розмірі 412 676,84 грн., що надійшли на рахунок ПрАТ «АК «Київводоканал» на виконання рішення господарського суду міста Києва від 16.04.2018 у справі № 910/17776/17, яке в подальшому було скасовано постановою Верховного Суду від 23.11.2018 у справі № 910/17776/17, відхиляються апеляційним судом.
Стосовно доводів апелянта про те, що судом не дано належну оцінку тому факту, що заява про поворот виконання подана ЖБК «Кристал-20» поза межами встановлених процесуальних строків, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 10 ст. 333 ГПК України заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи. Така заява розглядається у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника у двадцятиденний строк з дня надходження заяви, проте їх неявка не перешкоджає її розгляду.
Як вбачається з матеріалів справи, заяву про поновлення строку для подачі заяви про поворот виконання рішення суду та про поворот виконання рішення суду у справі № 910/17776/17 ЖБК "Кристал-20" подало 11.09.2020 року.
Згідно з ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.  
При поновленні в ухвалі від 16.09.2020 пропущеного строку на звернення з відповідною заявою, судом першої інстанції було враховано, що рішення суду за результатом нового розгляду прийнято 08.04.2019, проте, враховуючи його апеляційне та касаційне оскарження позивачем, набрання рішенням законної сили відбулось 17.09.2019; крім того, карантинні заходи на території України, запроваджені з 12.03.2020 є об`єктивними причинами пропуску заявником визначеного річного строку для подачі відповідної заяви про поворот виконання рішення, та підставою для визнання цих причин судом поважними та поновлення відповідного процесуального строку, прийняття заяви про поворот виконання рішення суду до розгляду.
В свою чергу апелянт зазначає, що пункт 4 Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України не містить вказівки щодо продовження процесуального строку для звернення із заявою про поворот виконання судового рішення в порядку статті 333 Господарського процесуального кодексу України.
З даного приводу колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). 
Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
За приписами частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
 Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), треба розуміти у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного й обов`язкового рішення суду лише тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Винятки з цього принципу можуть бути лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine) від 3 квітня 2008 року, заява № 3236/03, § 40), зокрема з метою виправлення «суттєвих недоліків» або «судової помилки» («Сутяжник проти Росії» (Sutyazhnik v. Russia) від 23 липня 2009 року, заява № 8269/02, § 35).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (RYSOVSKYY v. UKRAINE, № 29979/04, § 70, ЄСПЛ, від 20 жовтня 2011 року).
Згідно з практикою ЄСПЛ, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (пункт 39 рішення у справі «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. BULGARIA»), заява № 1365/07; пункт 170 рішення у справі «Олександр Волков проти України», заява № 21722/11).
У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31-32 рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції» («CANTONI v. FRANCE»), заява № 17862/91; пункт 65 рішення від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява «№ 20372/11).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).
У рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності)
У рішенні ЄСПЛ від 18.11.2010 у справі «Мушта проти України» "право на суд" не є абсолютним. Воно може підлягати обмеженням, що допускаються, оскільки право на доступ за своєю природою вимагає регулювання державою. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, що саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.
Правила, що регулюють офіційні кроки та строки, які мають бути дотримані при подачі апеляційної скарги або заяв на судовий перегляд, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності. У зв`язку з цим, відповідні правила або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам по справі використовувати доступні засоби правового захисту. Про це зазначає Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Кунерт проти Польщі" (заява № 8981/14).
Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).
Європейський суд з прав людини висловив позицію стосовно того, що, розглядаючи підстави для поновлення пропущеного строку, національні суди мають враховувати, що питання стосовно того, чи було дотримано справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (справи «Скордіно проти Італії», «Ятрідіс проти Греції»).
Європейський суд з прав людини зауважив, що районний суд не надав заявнику мотивоване рішення суду в строки, передбачені законом, і заявник безперечно стверджував, що він має намір оскаржити рішення суду першої інстанції. Відповідно можна вважати, що заявник пред`явив непряме клопотання (implied request) про відновлення процесуального строку. Припущення зворотного є вираженням надмірного формалізму. Більше того, з урахуванням причини, по якій заявник не подав скаргу у встановлений строк, національним судам належало відновити строк для подання скарги за їх власною ініціативою (GEORGIY NIKOLAYEVICH MIKHAYLOV v. RUSSIA, № 4543/04, § 56, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року).
Європейський суд з прав людини вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. 
У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини від 5 квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява №38722/02) суд зазначає, що засіб захисту, котрий вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі. 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).
За таких умов, для забезпечення права на справедливий розгляд справи, дотримання принципів верховенства права та правової визначеності, зважаючи на необхідність захисту в ефективний спосіб майнових прав заявника, які будуть порушені внаслідок нездійснення повороту виконання рішення, та враховуючи об`єктивні підстави, що створили перешкоди заявнику у реалізації його процесуальних прав на правову допомогу та подання заяви у встановлені строки,  колегія суддів погоджується з висновком господарського суду м. Києва про визнання причин пропуску строку поважними та поновлення відповідного процесуального строку на подання заяви про поворот виконання рішення суду.
Що стосується доводів скаржника про те, що в резолютивній частині ухвали господарського суду міста Києва від 06.10.2020, судом невірно зазначена сума, яка була призначена до стягнення згідно рішення господарського суду міста Києва від 16.04.2018 з ЖБК «Кристал-20» на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» і підлягає поверненню, колегія суддів зауважує наступне.
Як вбачається з рішення від 16.04.2018 року у справі №910/17776/17 (а.с. 85-90 том 4) з житлово-будівельного кооперативу "Кристал-20" на користь приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" було стягнуто 412 676,84 грн., в той час як в ухвалі від 06.10.2020 про поворот виконання рішення судом зазначена сума до стягнення у розмірі 412 678,84 грн.
Таким чином, місцевим господарським судом було допущено описку в зазначені вірної суми грошових коштів, які підлягають стягненню в поворот виконання рішення, що є підставою для зміни резолютивної частини оскаржуваної ухвали.
При цьому, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вимоги заявника про стягнення в поворот виконання рішення суду з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Крайчинського С.С. на користь  Житлово-будівельного кооперативу "Кристал-20" суми 41868,12 грн., не можуть бути задоволені господарським судом в межах повороту виконання рішення суду та/або судового контролю, оскільки такі вимоги є предметом захисту в окремому судовому позовному провадженні про повернення коштів з метою відновлення порушених прав, тому заява в цій частині задоволенню не підлягає.
Отже, враховуючи встановлені обставини, апеляційний суд в цілому погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для часткового задоволення заяви про поворот виконання рішення суду у справі № 910/17776/17 від 16.04.2018, проте вважає за необхідне змінити резолютивну частину ухвали господарського суду міста Києва від 06.10.2020 року, привівши її у відповідність до резолютивної частини рішення від 16.04.2018 року.
Згідно ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Частиною 14 статті 129 ГПК України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Зважаючи на фактичний результат перегляду справи в апеляційному порядку та зміну резолютивної частини оскаржуваної ухвали виключно з технічних підстав, судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 280, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-
П  О  С  Т  А  Н  О  В  И  В :
Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" залишити без задоволення.
Змінити резолютивну частину ухвали господарського суду міста Києва від 06.10.2020 року про поворот виконання рішення суду у справі №910/17776/17, виклавши її у такій редакції:
В поворот виконання рішення господарського суду міста Києва від 16.04.2018 у справі № 910/17776/17 стягнути з приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (01015, м.Київ, вул.Лейпцизька, 1-а, код ЄДРПОУ 03327664) на користь житлово-будівельного кооперативу "Кристал-20" (02222, м.Київ, проспект Маяковського, буд.40, код ЄДРПОУ 22883112)  412 676 (чотириста дванадцять тисяч шістсот сімдесят шість) грн. 84 коп., в решті вимог заяви відмовити.
Матеріали справи № 910/17776/17 направити до господарського суду  міста Києва, якому доручити видати наказ на виконання даної постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.
Повний текст постанови складено 29.01.2021 р.

Головуючий суддя                                                            М.А. Руденко 

Судді                                                                                Є.Ю. Пономаренко

                                                                                М.А. Дідиченко