ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2123/21 Справа № 185/4444/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бондаренко В. М. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 32

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу
за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля»
на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2020 року 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про стягнення моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищезазначеним позовом посилаючись на те, що 15 січня 2003 року у лаві 116 ДВАТ «Шахта імені Героїв Космосу» ДХК «Павлоградвугілля» (правонаступником якого є ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля») від нещасного випадку, який трапився при виконанні трудових обов`язків, загинув її батько ОСОБА_2 .
По факту нещасного випадку був складений акт №2 форми Н-1 від 30 січня 2003 року, відповідно до висновків якого причинами нещасного випадку, внаслідок якого загинув ОСОБА_2 зазначено: знаходження постраждалого у небезпечній зоні; не виконання інструкції по експлуатації комбайну КА–80 та ВСП, МГВМ дільниці в частині відсутності контролю за станом натягування тягового ланцюга; низька технологічна дисципліна серед робочих та ІТР дільниці №5.
Внаслідок втрати батька, їй завдана моральна шкода, яка полягає в постійно психологічно-емоційних відчуттях страждання, так як вона була позбавлена батьківського піклування й допомоги на все життя.
Посилаючись на викладене, просила стягнути з ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» 500000,00 грн., без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 180000 грн. 00 коп., без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Вирішено питання про судові витрати.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із встановленим причинним зв`язком смерті її батька та отриманими ним ушкодженнями на виробництві, під час виконання трудових обов`язків, а також з істотністю вимушених змін у житті позивачки, оскільки втративши батька у малолітньому дитинстві, позивач стала напівсиротою, тоді як батько був опорою її життя та піклувався про неї.
Не погодившись з рішенням суду ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» не являється належним відповідачем у справі, так як на час загибелі ОСОБА_2 на роботодавця не покладався обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди. Згідно акту №2 щодо нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, ОСОБА_2 були допущені порушення законодавства про охорону праці, тому це виключає відповідальність підприємства. Також позивачем було пропущено строк позовної давності, тому позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.
Відзиву від позивача не надходило.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині обґрунтування підстав задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являється дочкою ОСОБА_2 .
Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 22 років, причина смерті – перелом основи та склепіння черепа.
Відповідно до акту № 2 за формою Н-1 від 30 січня 2003 року про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, який стався 15 січня 2003 року о 15 годині 30 хвилин з ОСОБА_2 , посада — ГРОЗ, комісією з розслідування нещасного випадку встановлено, що внаслідок розриву тягового ланцюга переміщений комбайн вдарив по голові ОСОБА_2 (п. 6 Акту), а причинами настання нещасного випадку стали: знаходження постраждалого у небезпечній зоні; не виконання інструкції по експлуатації комбайну КА–80 та ВСП, МГВМ дільниці в частині відсутності контролю за станом натягування тягового ланцюга; низька технологічна дисципліна серед робочих та ІТР дільниці № 5 (п. 7 Акту).
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції належним чином дослідив та дав оцінку поданим сторонами доказам, взяв до уваги, що смерть потерпілого настала у зв`язку з порушенням відповідачем вимог щодо безпеки праці, внаслідок чого позивачу заподіяно моральну шкоду, і дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав, для покладення на ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» обов`язку з відшкодування позивачу ОСОБА_1 , як доньці загиблого ОСОБА_2 , завданої моральної шкоди.
Разом з тим, суд першої інстанції залишив поза увагою, що смерть батька позивача, яка стала підставою для звернення до суду із позовом про відшкодування шкоди, настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто мала місце до 01 січня 2004 року, до набрання чинності ЦК України, а тому до спірних правовідносин слід застосувати положення ЦК України РСР 163 року.
Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.
Згідно зі статтею 440-1 ЦК Української РСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
Необхідною умовою виникнення зобов`язання з відшкодування моральної (немайнової) шкоди є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою прийнято розуміти всяке зменшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК Української РСР не визначала її поняття. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.
Стаття 440-1 ЦК Української РСР не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК Української РСР фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. Неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні.
Стаття 440-1 ЦК Української РСР є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Отже, моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК Української РСР.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК Української РСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для покладення на ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» обов`язку з відшкодування ОСОБА_1 , як доньки загиблого внаслідок нещасного випадку на виробництві працівника відповідача, завданої моральної шкоди.
При визначені розміру моральної шкоди судом враховано характер та обсяг моральних страждань позивача, пов`язаних зі смертю її батька, що сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві, виходячи із засад розумності, пропорційності та справедливості.
Доводи апеляційної скарги про те, що ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» не являється належним відповідачем у справі, оскільки потерпіла має право на відшкодування шкоди з Фонду соціального страхування, не заслуговують на увагу та спростовуються наступними положеннями законодавства.
Згідно з частиною першою статті 21 Закону України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” (далі - Закон № 1105-ХІV) (у редакції, чинній на час настання нещасного випадку з батьком позивача) у разі настання страхового випадку, а таким на підставі статей 13 та 14 цього Закону є нещасний випадок на виробництві, що спричинив застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму у процесі виконання ним трудових обов`язків, Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, страхові виплати.
Перелік грошових сум страхових виплат на відшкодування такої шкоди міститься в пункті 1 частини першої статті 21 Закону№ 1105-ХІV, серед яких підпунктом е) передбачено виплату грошової суми за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. До грошових сум, які в разі смерті застрахованого працівника підлягають виплаті особам, що перебували на його утриманні, Законом віднесено одноразову допомогу, пенсію у зв`язку з втратою годувальника та відшкодування вартості пов`язаних з похованням ритуальних послуг (підпункти б), д) пункту 1; пункт 2 частини першої статті 21 Закону № 1105-ХІV).
Виплату Фондом соціального страхування від нещасних випадків грошових сум на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, членам його сім`ї зазначеним Законом не передбачено і така, за наявності для цього підстав, повинна виплачуватись роботодавцем, з яким загиблий перебував у трудових відносинах, відповідно до статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК Української РСР 1963 року.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складу Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року по справі №210/2271/19, провадження № 61-19033сво19.
Доводи апеляційної скарги з приводу пропуску позивачем строків позовної давності, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки відповідно до ст. 83 ЦК Української РСР 1963 року позовна давність не поширюється на вимоги, що випливають з порушення особистих немайнових прав.
Доводи апеляційної скарги з приводу наявності в діях загиблого порушень законодавства про охорону праці, що виключає відповідальність підприємства, колегією суддів не приймаються, оскільки не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи від нещасного випадку, що стався на виробництві.
З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є правильним, проте суд першої інстанції помилково застосував норми Цивільного кодексу України, тоді як застосуванню підлягали норми ЦК Української РСР 1963 року.
Відтак, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині правового обґрунтування підстав задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» – задовольнити частково.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2020 року – змінити в частині правового обґрунтування підстав задоволення позовних вимог.
В решті рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2020 року – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий:                                                                М.Ю. Петешенкова

 Судді:                                                                        В.С. Городнича

                                                                               О.В. Лаченкова