Ухвала
 
29 січня 2021 року
м. Київ
 
справа № 158/662/18
провадження № 61-15143ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 09 серпня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ в натурі частки із земельної ділянки, що є у спільній частковій власності,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив припинити режим спільної часткової власності на земельну ділянку для індивідуального житлового будівництва площею 0,17 га, кадастровий номер 0721882701:01:001:0204, розташовану в селі Жидичин Ківерцівського району Волинської області, шляхом виділу в натурі та визнання особистою приватною власністю належних йому 3/4 частин вказаної земельної ділянки згідно з варіантом, запропонованим висновком судової будівельно-технічної експертизи  від 18 вересня 2017 року № 395/5. 
 
Заочним рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 09 серпня 2019 року позов задоволено. Постановлено припинити режим спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на земельну ділянку для індивідуального житлового будівництва площею 0,17 га, розташовану в селі Жидичин, Ківерцівського району Волинської області, кадастровий номер 0721882701:01:001:0204, шляхом виділу в натурі та визнання особистою приватною власністю ОСОБА_2 належних йому 3/4 частин земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва площею 0,17 га, розташованої в селі Жидичин Ківерцівського району Волинської області, кадастровий номер 0721882701:01:001:0204, згідно з варіантом, запропонованим висновком судової будівельно-технічної експертизи від 18 вересня 2017 року № 395/5.
 
Постановою Волинського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а заочне рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 09 серпня 2019 року - без змін.
 
13 жовтня 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на заочне рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 09 серпня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 26 жовтня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків,  а саме - заявнику необхідно було подати до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу із зазначенням в ній передбаченої (передбачених) статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга, а також вказати інформацію про ціну позову, і роз`яснено про наслідки невиконання вимог ухвали суду.
 
Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, за ідентифікатором поштового відділення 0306305494080, ОСОБА_1 отримав вказану ухвалу 02 листопада 2020 року.
 
Станом на 29 січня 2021 року від ОСОБА_1  матеріалів на усунення недоліків касаційної скарги не надійшло.
 
Згідно з пунктом 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
 
Станом на 29 січня 2021 року від ОСОБА_1 заяв про поновлення процесуального строку, встановленого для усунення недоліків касаційної скарги, не надходило.
 
Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху та її повернення в разі неусунення недоліків), про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Частинами п`ятою і шостою статті 393 ЦПК України передбачено, що питання про повернення касаційної скарги суд касаційної інстанції вирішує протягом двадцяти днів з дня надходження касаційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала.
 
Отримавши ухвалу Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 26 жовтня 2020 року про залишення касаційної скарги без руху, заявник у відведений судом строк не виконав вимог цієї ухвали, не подав до суду уточненої касаційної скарги з наведеними в ній підставами касаційного оскарження судового рішення, не вказав інформації про ціну позову, недоліків касаційної скарги не усунув, що перешкоджає суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження.
 
Тому касаційна скарга підлягає поверненню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи      від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня  1997 року). 
 
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
 
Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 09 серпня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ в натурі частки із земельної ділянки, що є у спільній частковій власності набувача вважати неподаною та повернути заявнику.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                           В. А. Стрільчук