П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  552/221780/19 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Божук Д.А.  
Суддя-доповідач -  Мацький Є.М.   
18 березня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Мацького Є.М. 
суддів:  Сушка О.О.  Залімського І. Г. , 

розглянувши у письмовому провадженні апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року  у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1.  Військова частина НОМЕР_1 / надалі - апелянт 1/ звернулася до суду із позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 / надалі - апелянт 2/ в порядку регресу завдану шкоду у сумі 17812,40 грн. та судовий збір у сумі 1921 грн.

2. В обґрунтування позовних вимог апелянт 1 зазначив, що відповідач під час виконання службових обов`язків вчинив дорожньо-транспортну пригоду, шкоду від якого відшкодовано апелянтом, що й стало підставою для звернення до суду з правом регресної вимоги до відповідача. 

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

3.  28 грудня 2020 року рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду позовні вимоги задоволено частково.

4. Стягнуто з ОСОБА_1 в порядку регресу завдану шкоду на користь Військової частини НОМЕР_1 в сумі 10  181,33 (десять тисяч сто вісімдесят одну гривню тридцять три копійки).

5. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНИХ СКАРГ

6. Апелянт військова частина НОМЕР_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі .

7. Апелянт 1 зазначив, що  відповідач повинен нести повну матеріальну відповідальність, а тому суд першої інстанції помилково стягнув кошти в межах місячного грошового забезпечення.     

8. Апелянт 2,  не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та прийняти нове, яким змінити рішення суду першої інстанції та зменшити суму стягнення до 560 грн., що відповідало розміру його грошового забезпечення станом на 2016 рік.   

9. Апелянт 2  зазначив, що  на момент вчинення ним ДТП його грошове утримання становило 560 грн., однак суд першої інстанції стягнув з нього шкоду, розраховану із його грошового забезпечення  станом на 2019 рік, що є невірним.    

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

10. ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

11. Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.06.2016 №124 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 , призначеного наказом першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 15.06.2016 №179-РС на посаду водія автомобільного відділення автомобільного взводу автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 , з 22.06.2016 зараховано до списків особовому складу військової частини та на всі види грошового забезпечення.

12. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.04.2019 №77 відповідача виключено зі списків особового складу та всіх видів грошового забезпечення з 13.04.2019 року.

13. Постановою Малинівського районного суду м. Одеси від 17.10.2016 по справі №521/17035/16 відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340 грн. Згідно з вказаною постановою відповідач 09.09.2016 року, о 18 годині 20 хвилин, керуючи автомобілем “УАЗ 31512” державний номер НОМЕР_2 по вулиці Старопортофранківська 105 у м. Одесі, під час руху не витримав безпечний боковий інтервал, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем “Mitsubishi”, державний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 . Відповідач своїми діями порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху.

14. Рішенням Господарського суду Одеської області від 04.12.2018 по справі №916/1883/18, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.02.2019,  стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 14750,40 грн., 1300 грн. витрат та судового збору в розмірі 1762 грн.

15. Згідно повідомлення про безспірне списання коштів з рахунків боржника від 20.03.2019 №35, з рахунку військової частини НОМЕР_1 на виконання наказу Господарського суду Одеської області від 26.02.2019 №916/1883/18, списано кошти в сумі 17 812,40 грн.

ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН

16. Апелянт 1 зазначив, що  відповідач під час виконання службових обов`язків вчинив дорожньо-транспортну пригоду, шкоду від якого відшкодовано ними, що й стало підставою для звернення до суду з правом регресної вимоги до відповідача. На думку апелянта 1, шкода повинна бути стягнута в повному обсязі.

17. Апелянт 2 вважає, що він може відповідати тільки в межах місячного грошового забезпечення станом на 2016 рік, так шкода була заподіяна ним не умисно, не в стані алкогольного сп`яніння.    

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ          

18. Відповідно до ч. 4,6 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

19. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

20. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

21. Згідно з ч.1-2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

22. Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (частина 1 статті 1172 ЦК України).

23. При цьому, згідно ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

24. Відповідно до абз. 3 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12.1992 “Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками” право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову.

25. Умови матеріальної відповідальності військовослужбовців регламентовані Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим  Постановою Верховної Ради України   № 243/95-ВР від 23 червня 1995 року (далі - Положення). Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами.

26. Згідно п.2 Положення відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

27. Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

28. Пунктом 7 Положення передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані у разі заподіяння з їх вини третім особам шкоди, яку було відшкодовано відповідно до чинного законодавства військовою частиною, зобов`язані відшкодувати її військовій частині у порядку, передбаченому цим Положенням та цивільним законодавством України.

29. Згідно п.8 Положення, залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.

30. Відповідно до п. 10 Положення, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.

V. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ           

31. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданих апеляційних скарг, Апеляційний Суд виходить з наступного.     

32.  ДТП (завдання шкоди) мало місце під час проходженняем військової служби, до правовідносин з приводу її відшкодування має застосовуватися саме наведене вище Положення, про що прямо вказано в його п.1, а та обставина, що наразі відповідач не проходить військову службу, таких висновків не спростовує.

33. Повна матеріальна відповідальність за шкоду військовослужбовців та призваних на збори військовозобов`язаних, заподіяна з їх вини державі настає у разі умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій, дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину (п.13 Положення).

34. Повна матеріальна відповідальність за шкоду військовослужбовців та призваних на збори військовозобов`язаних, заподіяна з їх вини державі настає у разі умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій, дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину (п.13 Положення).

35. Так як з вини ОСОБА_1 сталася дорожньо-транспортна пригода, що підтверджується рішенням Малинівського районного суду м. Одеси від 17.10.2016 по справі №521/17035/16, внаслідок якої була завдана шкода, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для покладення матеріальної відповідальності у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення, як це передбачено п. 10 Положення, оскільки шкоду заподіяно недбалим виконанням ним службових обов`язків.

36. Покладення на апелянта 2 повної матеріальної відповідальності у спірному випадку не відповідає вимогам зазначеного Положення, оскільки матеріали справи не містять даних про вчинення умисних протиправних дій, дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину або посилання на наявність інших обставин, за яких настає повна матеріальна відповідальність.

37. Отже, доводи апелянта 1 про те, що відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України військова частина має право зворотної вимоги (регресу) до відповідача в розмірі всієї суми виплаченого відшкодування, є безпідставними, оскільки нормами законодавства (п.10 Положення) встановлено розмір матеріальної відповідальності - не більше місячного грошового забезпечення.

38. Аналогічна правова позиція (стягнення з відповідача майнової шкоди у розмірі місячного грошового забезпечення) у аналогічних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2019 року по справі № 161/175/17.

39. Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 18.05.2020 №158, грошове забезпечення апелянта 2 у березні 2019 року (місяці списання коштів з позивача) становило 10181,33 грн.

40. З огляду на встановлене,  позовні вимоги військової частини НОМЕР_1 про стягнення з ОСОБА_1 у порядку регресу завданої шкоди підлягали задоволенню частково в розмірі грошового забезпечення за березень 2019 року, що становить 10181,33 грн.

41.  Колегія суддів зазначає, що право регресної вимоги апелянта 1 до апелянта 2 виникло з 20.03.2019 року, тобто з дати здійснення оплати суми боргу в сумі 17812,40 грн., що підтверджується повідомленням про безспірне списання коштів з рахунків боржника від 20.03.2019 №35.

42. Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 18.05.2020 року №158, грошове забезпечення апелянта у березні 2019 року (місяці списання коштів з апелянта 1) становило 10181,33 грн.

43. З огляду на викладені вище обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги військової частини НОМЕР_1 про стягнення з ОСОБА_1 у порядку регресу завданої шкоди підлягали задоволенню частково в розмірі грошового забезпечення за березень 2019 року, що становить 10181,33 грн.

44. Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта 2 про те, що  розмір шкоди повинен становити 530 грн., тобто станом на момент вчинення ДТП, так як шкода апелянту 1 завдана в момент безспірного списання коштів в березні 2019 року. 

VІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНИХ СКАРГ.

45.  Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

46. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

47 . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

48. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

49 . Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

50. Переглянувши судове рішення в межах апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, Апеляційний Суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які б були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційні скарги  військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_1   слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий	 	 	Мацький Є.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сушко О.О.    Залімський І. Г.