Справа № 142/22/20
Провадження № 22-ц/801/29/2021
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Щерба Н. Л.
Доповідач:Береговий  О. Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року	Справа № 142/22/20	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),
суддів: Сала Т.Б., Шемети Т.М.,
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 09 вересня 2020 року, ухвалене місцевим судом під головуванням судді Щерби Н.Л., дата складення повного тексту рішення невідома,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.
В січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.
Позов обґрунтовано тим, що рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 24 січня 2012 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 556 грн. та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 446,50 грн. щомісячно, починаючи з 3 січня 2012 року до досягнення дітьми повноліття. 
Як зазначає позивач, їхній син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг повноліття та аліменти на його утримання відповідач не сплачує. Дочка – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом з нею та повністю знаходиться на її утриманні. Вважає, що на сьогодні дочка потребує значно більших витрат, а відтак потребує більшої матеріальної підтримки батька ніж сума аліментів, яка визначена попереднім рішенням суду.
Враховуючи зазначені обставини, позивач просила збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача на її користь аліменти в твердій грошовій сумі на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2100 гривень, щомісячно, з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Також просила суд стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати в розмірі 3000 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 09 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів задоволено частково.
Вирішено стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір у сумі 840 гривень 80 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_2 , витрати за надання правничої допомоги в розмірі 1500 гривень.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи мінімально визначений розмір аліментів для дитини відповідного віку та його неспівмірність з розміром аліментів, які стягуються з відповідача відповідно до рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 24 січня 2012 року, розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде розмір аліментів в сумі 1500 грн, що відповідно перевищує мінімальний розмір аліментів встановлений ч.2 ст.182 СК України.
Доводи апеляційної скарги.
Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просила рішення суду скасувати, та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції підійшов до вирішення вказаної справи формально, внаслідок чого помилково прийшов до висновку щодо часткового задоволення позову про збільшення розміру аліментів до 1500 грн., оскільки вважає, що співмірним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде розмір аліментів в сумі 2100 грн.
07 грудня 2020 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечив аргументи викладені в апеляційній скарзі вказавши, що ОСОБА_1 не додано належних та допустимих доказів його матеріального становища щодо можливості сплачувати ним аліменти в визначеному позивачем розмірі. Поряд з цим, зазначає, що його матеріальний стан не змінився, однак він не заперечує щодо сплати аліментів у визначеному судом розмірі, оскільки вони направлені на забезпечення спільної із позивачем дитини. Вважає, що аліменти визначені судом попередньої інстанції в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно є оптимальним та достатнім для реалізації потреб та інтересів дитини.
Позиція суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення суду першої інстанції відповідає таким вимогам.
Апеляційним судом встановлено, що 24 січня 2012 року Піщанським районним судом Вінницької області було ухвалено рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей, відповідно до якого вирішено стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_2 аліменти в твердій грошовій сумі на утримання дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 556 грн. та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 446,50 грн. щомісячно, починаючи з 3 січня 2012 року до досягнення дітьми повноліття.(а.с.29-30).
Батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а.с.26).
Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_5 28 грудня 2016 року припинила підприємницьку діяльність (а.с.23).
Відповідно до довідки ТОВ СП "Еліт агро" №6 від 23 березня 2020 року, ОСОБА_2 працює трактористом на неповний робочий час в ТОВ СП "Еліт агро" з 23 березня 2020 року, його посадовий оклад становить 2361,50 грн.(а.с.49).
З довідки КП "Піщанський районний центр первинної медико-санітарної допомоги" №520/578 від 20 березня 2020 року вбачається, що ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує постійного лікування (а.с.50).
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно з статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
У ч. 1 статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі№ 6-143цс13 викладено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.
У статті 192 СК України тільки вказано на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, відповідно до статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, пов`язаних з обов`язком батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Наведений висновок підтверджено у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 682/3112/18 від 04 березня 2020 року.
При вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.
Підставою звернення позивача до суду стала зміна, на її думку, матеріального стану відповідача в сторону його поліпшення.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Як вбачається з матеріалів справи, будь-яких доказів щодо наявності обставин, передбачених статтею 192 СК України, а саме поліпшення майнового стану відповідача, погіршення стану здоров`я позивача та/або дитини після ухвалення судового рішення, яким присуджено сплату аліментів, заявником не надано.
Таким чином, враховуючи недоведеність зміни матеріального або сімейного стану позивачки, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та відсутності підстав для зміни розміру аліментів, колегія суддів вважає, що підстави для збільшення розміру аліментів в визначеному позивачем розмірі відсутні.
Поряд з цим, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду попередньої інстанції про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, оскільки вказаний розмір не заперечується відповідачем та він є співмірним, розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 09 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                        О.Ю. Береговий

Судді:                                                                Т.Б. Сало

       Т.М. Шемета