Ухвала
 
01 березня 2021 року
м. Київ
 
справа № 125/2053/18
 
провадження № 61-18916ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року у справі за  позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Краєвид Поділля» про визнання правочинів щодо оренди землі недійсними та зобов`язання вчинити певні дії,
 
ВСТАНОВИВ:
 
18 грудня 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду засобами поштового зв`язку касаційну скаргу, що надійшла 21 грудня 2020 року, в  якій просить оскаржуване судове рішення скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 11 січня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху. Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.
 
На усунення недоліків касаційної скарги, що зазначені в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 січня 2021 року заявник направила до суду документи.
 
При цьому, повторним аналізом матеріалів касаційного провадження               № 61-18916ск20 та оскаржуваного судового рішення судом установлено, що на порушення вимог статті 389 ЦПК України заявником не зазначено підстави для касаційного оскарження зазначеного судового рішення.
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
Так, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У випадку подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Отже, касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону. 
 
Так, заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зазначивши, при цьому, постанову Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14, висновки Вінницького апеляційного суду, а також, як на думку заявника, про помилкове застосування апеляційною інстанцією постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020  року № 145/2047/16-ц, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює розгляд питання про відкриття касаційного провадження.
 
Відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
 
За таких обставин строк для усунення недоліків поданої касаційної скарги необхідно продовжити та повідомити про це заявника.
 
Керуючись статтями 127, 185, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Продовжити ОСОБА_1 для усунення недоліків її касаційної скарги строк до одного місяця, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                        О. М. Осіян