УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 
Справа №285/3847/20 Головуючий у 1-й інст. Мозговий В. Б. 
Категорія 84 Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Галацевич О.М.,                
суддів:                  Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю., 
розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , 
на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області, ухвалене 14 грудня 2020 року суддею Мозговим В.Б. у м. Новоград-Волинському, повний текст рішення складено 16 грудня 2020 року,
у справі № 285/3847/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
в с т а н о в и в :
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просить суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 1308,23 грн та 46000 грн на відшкодування моральної шкоди. 
В обґрунтування позову зазначив, що 26 червня 2020 року з вини ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок якої пошкоджено належний йому автомобіль Opel Astra, д.н.з. НОМЕР_1 . Після ДТП він перебував на лікуванні та поніс витрати на придбання медичних препаратів в сумі 1380,23 грн. Також йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 46000 грн. 
Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 3500 грн. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення матеріальної шкоди відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення, ухвалити нове, яким задовольнити його позов.
На його думку, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між ДТП та ушкодженням його здоров`я, а тому безпідставно відмовив у стягненні на його користь витрат на лікування. Також, вважає, що суд при визначенні розміру моральної шкоди не надав належної оцінки характеру і обсягу душевних та психічних страждань, які він зазнав, не врахував характер немайнових втрат, їх тривалість, вимушеність змін у його житті, час та зусилля для відновлення попереднього стану. Вказав, що наслідки ДТП, яке сталося 26.06.2020, були та залишаються для нього психотравмуючими. Суд не врахував, що він є особою з інвалідністю другої групи і будь-який психологічний стрес залишає негативний наслідок з діагнозом, який встановлений йому комісією лікарів.
У відзиві на апеляційну скаргу,  ОСОБА_2  зазначив, що його відповідальність, як власника автомобіля Mitsubishi Pajero, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована у ПАТ «СК «Еталон» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 17 липня 2019 року №АО/1890734. Тому, згідно судової практики, оскільки розмір завданої шкоди здоров`ю не перевищує ліміту відповідальності, і позивачем не надано доказів, що ПАТ «СК «Еталон» відмовило у виплаті страхового відшкодування у повному розмірі (у т.ч. моральної), то підстави для стягнення витрат на лікування відсутні. Також зазначив, що розмір моральної шкоди позивачем був явно завищений. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно залишив без уваги клопотання про витребування документів, що підтверджують право керування транспортним засобом ОСОБА_1 з огляду на інвалідність останнього із забороною психоемоційних навантажень.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що 26 червня 2020 року о 09 год. 15 хв. відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Mitsubishi Pajero, д.н.з. НОМЕР_2 , виїжджаючи з другорядної дороги вулиці Осьмака на головну дорогу вул. Шевченка у м. Новограді-Волинському Житомирської області, не надав перевагу в русі автомобілю Opel Astra, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням позивача ОСОБА_1 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. 
Постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 липня 2020 року №285/2478/20 відповідача ОСОБА_2 було визнано винуватим у вчиненні вищезазначеного ДТП (а.с. 9-10).
Позивачем на підтвердження погіршення його стану здоров`я надано консультативні висновки спеціаліста від 26 та 28 червня 2020 року, а також витяг з історії хвороби №4286, у якому зазначені дати госпіталізації з 28 червня 2020 року по 09 липня 2020 року (а.с.11-13). Також, на підтвердження витрат, пов`язаних із лікуванням, позивач надав копії фіскальних чеків про придбання ліків (а.с. 14-15). 
Ухвалюючи рішення про відмову у стягненні матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що хоча один із висновків і був складений в день ДТП, разом з тим, з наданих медичних документів не вбачається, причинно-наслідкового зв`язку між дорожньо-транспортною пригодою та ушкодженням здоров`я  позивача,  оскільки в  них не  зазначено внаслідок  чого відбулось погіршення здоров`я, якій стан здоров`я у позивача був до ДТП. Крім того, суд вказав, що в постанові  Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 липня 2020 року відсутні відомості про заподіяння шкоди здоров`ю учасників ДТП, судово-медична експертиза по справі не призначалась, а тому неможливо встановити, що стан здоров`я позивача ОСОБА_1   погіршився саме з причин ДТП.  
Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності стосовно завданої ОСОБА_1 моральної шкоди, враховуючи душевні страждання та стрес, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням його власного автомобіля, ту обставину, що позивач є особою з інвалідністю другої групи і йому протипоказана праця з психоемоційним навантаженням, тривалість часу на його відновлення, вимушеність змін у повсякденному житті, зважаючи на вимоги  розумності та  справедливості, суд також дійшов висновку про часткове задоволення позову щодо відшкодування моральної шкоди та стягнув на користь позивача з відповідача 3500 грн.
Такі висновки є правильними, оскільки розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин, застосував норми матеріального права, зокрема ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, повно та всебічно з`ясував обставини справи, дослідив докази і надав їм належну оцінку. 
Доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду щодо відсутності причинно-наслідкового зв`язку між ДТП та ушкодженням його здоров`я, є безпідставними. 
Так, відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Разом з тим, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів наявності причинно-наслідкового зв`язку між ДТП та зазначеними у медичних документах позивача захворюваннями, останній суду не надав. Дані про те, що під час ДТП позивач отримав ушкодження здоров`я у матеріалах справи відсутні, а клопотання про призначення судової експертизи з метою встановлення, що погіршення стану здоров`я та перебування у медичному закладі відбувалось саме внаслідок ДТП, позивач суду не заявляв. 
Тому, висновок суду про відмову у задоволенні позову про стягнення матеріальної шкоди, пов`язаної з понесенням позивачем витрат на лікування, відповідає встановленим судом обставинам справи. 
Також, встановивши, що внаслідок ДТП, винуватцем якої є відповідач, позивач зазнав фізичних та душевних страждань, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є  правомірними. 
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції враховував характер та обсяг страждань позивача, вимушені зміни у його життєвих стосунках та виходив із засад розумності, виваженості та справедливості. Доказів на підтвердження розміру моральної шкоди на суму 46000 грн позивач суду не надав.
Доводи апеляційної скарги у цій частині фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. 
Аргументи відзиву на апеляційну скаргу щодо наявності підстав у даному випадку для відповідальності страховика суд апеляційної інстанції не враховує, оскільки рішення суду першої інстанції відповідачем з цих підстав не оскаржувалось. 
За таких обставин, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні. 
Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення  Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14 грудня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 17 березня 2021 року.