ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" березня 2021 р.                                                          Справа №909/623/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді                              Орищин Г.В.
суддів                              Галушко Н.А.
                              Желіка М.Б.
секретар судового засідання Федорів Н.В.
розглянув апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства “Тростянецький м`ясокомбінат”
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09.10.2020 (повний текст рішення складено 23.10.2020, суддя Фанда О.М., м. Івано-Франківськ)
у справі № 909/623/20
за позовом Національного банку України, м. Київ
до відповідача-1 Приватного акціонерного товариства "Тростянецький м`ясокомбінат", м. Івано-Франківськ
до відповідача-2 Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Луньо Іллі Вікторовича, м. Київ
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів:
1. Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві, м. Київ
2. Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, м. Київ
про звільнення майна з-під арештів

представники сторін:
від позивача – Ніколенко О.В.,
від відповідачів – не з`явились,
від третіх осіб – не з`явились.

04.08.2020 до Господарського суду Івано-Франківської області звернувся Національний банк України із позовом до відповідачів Приватного акціонерного товариства (надалі – ПрАТ) "Тростянецький м`ясокомбінат" та Публічного акціонерного товариства (надалі – ПАТ) "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Луньо Іллі Вікторовича про звільнення з-під арештів рухомого майна у кількості 479 позицій, що детально перелічене в позовній заяві, належить на праві власності відповідачу-1 та передане в іпотеку позивачу згідно іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мойсеєнко Т.О., зареєстрованого в реєстрі за №528, що були накладені:
- відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України м. Київ згідно постанови про арешт майна боржника №51335137 від 06.06.2016;
- Івано-Франківським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області згідно постанови про арешт майна боржника № 56765599 від 12.07.2018.
Вказані позовні вимоги викладені із врахуванням заяви позивача про виправлення недоліків у позовній заяві (а.с. 111-133, т.1).
Позов мотивовано тим, що спірне рухоме майно в розумінні ст. 5 Закону України «Про іпотеку» є приналежністю до нерухомого майна, яке перебуває в іпотеці банку відповідно до договору іпотеки від 23.02.2009 (з наступними змінами та доповненнями від 29.03.2010, 07.06.2012, 09.12.2012 та 28.11.2012), що безпосередньо передбачено вказаним договором.
Водночас, постановами державних виконавців від 05.07.2018 та від 12.07.2018 було накладено спірні арешти на все рухоме майно відповідача-1, в тому числі, і на спірне рухоме майно, що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.
Накладення арештів на спірне рухоме майно, на думку позивача, порушує його права та законні інтереси як іпотекодержателя, оскільки іпотека на спірне майно була зареєстрована раніше накладення арештів для забезпечення реального виконання рішення суду про задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 10.08.2020 вказану заяву прийнято до розгляду, у зв`язку з чим відкрито провадження у справі № 909/623/20 та залучено до участі у справі наступних третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів:
- Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві;
- Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 09.10.2020 позов у даній справі задоволено.
Ухвалюючи рішення, місцевий господарський суд виходив з наступного:
1) арешти, накладені на спірне майно в порядку примусового виконання виконавчого документа для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями (заставодержателями), є такими, що порушують, визначений ч. 6 ст. 3 Закону України “Про іпотеку” пріоритет права іпотекодержателя (позивача) на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки;
2) з огляду на зміст ч.1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження”, а також враховуючи системний аналіз ч. 6 та 7 ст. 3 Закону України “Про іпотеку”, якщо належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше накладення арешту для забезпечення реального виконання рішення суду щодо задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, саме суд повинен приймати рішення про звільнення з-під арешту іпотечного майна;
3) з огляду на наведене суд відхилив низку доводів відповідача-1, а саме:
- твердження про те, що позовні вимоги Національного банку України у даній справі мали би реалізовуватись шляхом оскарження дій державного виконавця відповідно до Закону України "Про виконавче провадження". Суд, при цьому, додатково вказав, що спір у даній справі стосується порушеного речового права позивача, який не є учасником відповідних виконавчих проваджень, у зв`язку з чим вимоги позивача не можуть реалізовуватись шляхом оскарження постанов державних виконавців;
- покликання на те, що ПрАТ "Тростянецький м`ясокомбінат" не є належним відповідачем у справі, при цьому, суд першої інстанції послався на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі №905/386/18 та постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №913/271/19, відповідно до якої відповідачами у таких справах має бути боржник та особа, в інтересах якої накладено арешт, а орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Відповідач-1, не погодившись з вказаним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій послався на те, що вирішуючи спір, місцевий господарський суд неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, а також неповно встановив обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим просив вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким в позові відмовити.
У своїй апеляційній скарзі відповідач-1 послався на наступне:
1) до спірних правовідносин не підлягає застосуванню ч.1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки вона передбачає механізм захисту прав власника майна, на яке безпідставно накладено арешт. Позивач не є власником спірного рухомого майна, натомість воно належить ПрАТ «Тростянецький м`ясокомбінат»;
2) свої права як іпотекодержателя позивач вправі був захистити у спосіб, що передбачений ч. 1 та 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» шляхом подання відповідної скарги на рішення та дії виконавця щодо виконання судового рішення протягом 10 робочих днів з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Такий строк позивачем був пропущений, що підтверджується датою формування інформаційної довідки № 213450506, на яку він покликається (22.06.2020);
3) з огляду на наведене та оскільки позивач у своєму позові оскаржує дії державних виконавців, вчинені ними в рамках виконавчих проваджень, а не дії ПрАТ «Тростянецький м`ясокомбінат», останнє не є належним відповідачем у даній справі;
4) як випливає із позовних вимог, заявлених Національним банком України, спір у даній справі виник з приводу стягнення на нерухоме майна, яке розташоване в смт. Тростянець Вінницької області та яке передано під заставу згідно договору іпотеки від 23.02.2009, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мойсеєнко Т.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 528, з огляду на що він повинен розглядатись відповідно до ч. 3 ст. 30 ГПК України за правилами виключної підсудності в Господарському суді Вінницької області;
5) відповідач-1 був неналежним чином повідомлений про судове засідання у даній справі, під час якого було ухвалено спірне рішення суду першої інстанції і даний факт призвів до порушення його законних прав та інтересів. Крім того, внаслідок зловживання Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерстві юстиції (м. Київ) своїми процесуальними правами та не долучення ним відзиву на позовну заяву до поштового відправлення від 29.09.2020, позивач був позбавлений можливості належним чином підготувати обґрунтовані заперечення на цей відзив, а Господарський суд Івано-Франківської області не надав правової оцінки даному факту;
6) договір іпотеки, на який посилається позивач у своєму позові, є предметом дослідження у судовій справі № 902/83/18. Провадження у вказаній справі було відкрито на підставі позовної заяви Національного банку України до ПрАТ «Тростянецький м`ясокомбінат» про звернення стягнення на предмет іпотеки, однак, в рамках цієї судової справи ПрАТ «Тростянецький м`ясокомбінат» подало зустрічну позовну заяву, відповідно до якої просить визнати договір іпотеки припиненим. Судова справа № 90/83/18 станом на сьогодні не вирішена.

Позивач подав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи та вимоги апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін. Стосовно доводів скаржника зазначив наступне:
1) щодо наявності у Національного банку правових підстав для звернення до суду з позовом про звільнення майна з -під арешту:
- з огляду на пріоритет задоволення вимог заставодержателя за рахунок предмета іпотеки, який встановлений нормами Закону України «Про іпотеку», а також враховуючи те, що публічні обтяження №16971405 від 05.07.2018 та №16980747 від 12.07.2018 стосовно спірного рухомого майна були зареєстровані після державної реєстрації іпотеки (застави), Національний банк має пріоритет звернення стягнення на предмет іпотеки переважно перед іншими кредиторами боржника ПрАТ «Тростянецький м`ясокомбінат». При цьому, згоди на реалізацію предмета іпотеки для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, Національний банк не надавав;
- відповідно до ч.7 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». У спірних правовідносинах відсутня жодна з умов, визначена у статті 51 Закону України «Про виконавче провадження», яка б давала право звернути стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями;
- стаття 59 Закону України «Про виконавче провадження» обумовлює випадки, підстави й порядок зняття арешту з майна, у тому числі відповідно до ч.5 цієї норми – у всіх інших випадках, не передбачених цією статтею, арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №338/1118/16-ц, іпотекодержатель нерухомого майна, право якого зареєстроване в установленому законом порядку, має право на звернення з позовом про скасування заборони на нерухоме майно, якщо вважає, що такими діями порушені його права. Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/4772/17, від 31.10.2018 у справі №923/1105/17, від 19.06.2018 у справі №825/1764/16, від 17.10.2019 у справі №822/1426/16, у разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно;
2) участь боржника ПрАТ «Тростянецький м`ясокомбінат» у справі №909/623/20 у статусі відповідача є таким, що відповідає вимогам ГПК України та правовій позиції Верховного Суду, у зв`язку з чим його посилання в цій частині є безпідставними та необґрунтованими;
3) стаття 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає порядок оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця під час виконання судового рішення. Оскільки Національний банк не є учасником відповідних виконавчих проваджень, в межах яких накладено спірні арешти на майно, він не може оскаржувати дії виконавця щодо виконання судового рішення. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 11.12.2019 у справі №826/12775/15, оскарження дій та рішень державного виконавця, спрямованих на арешт спірного майна особою, яка не є ані стороною, ані учасником виконавчого провадження, однак має речове право на таке майно, не приведе до належного захисту її прав, оскільки навіть визнання судом таких дій чи рішень протиправними не буде підставою для винесення виконавцем постанови про зняття арешту з майна з огляду на вичерпний перелік цих підстав, установлений статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження»;
4) з огляду на те, що спірні арешти накладено лише на рухоме майно (частину предмета іпотеки), а нерухоме майно (інша частина предмета іпотеки) вільне від публічних обтяжень, спір у даній справі повинен вирішуватись за правилами загальної підсудності, тобто, за місцезнаходженням одного з відповідачів;
5) в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що його не було належним чином повідомлено про час і дату наступного судового засідання, однак відповідно до ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень», усі ухвали Господарського суду Івано-Франківської області у даній справі оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а тому ПрАТ «Тростянецький м`ясокомбінат» мав можливість ознайомитися з текстом цих ухвал та направити повноваженого представника у судове засідання 09.10.2020.

Треті особи не подали відзивів чи письмових пояснень на апеляційну скаргу.
Відповідач та треті особи не забезпечили явку повноважних представників в судове засідання, хоча були повідомлені про даний судовий процес, а також про дати, час та місце судових засідань у даній справі за відповідними поштовими адресами та електронними адресами, відомості про які наявні в матеріалах справи (а.с. 43, 71, 72, 88, 151, 156, 159, т.3).
Зважаючи на наведене та те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, враховуючи те, що явка учасників судового процесу не визнавалася обов`язковою, колегія суддів вважає, що розгляд апеляційної скарги можливо здійснити без участі представників відповідача та третіх осіб.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, з огляду на наступне:

23.02.2009 між Національним банком України (кредитор) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Фінансова ініціатива» (позичальник) було укладено кредитний договір № 12/09/3.
В подальшому до кредитного договору були внесені зміни та доповнення згідно договорів про внесення змін до кредитного договору від 10.12.2009, 29.03.2010, 09.04.2010, 11 06.2010, 07.06.2012, 31.10.2012, 28.11.2012, 26.02.2014, 01.12.2014, 23.12.2014, 26.02.2015, 12.03.2015.
За умовами п. 1.1 кредитного договору (із змінами та доповненнями), кредитор надав позичальнику кредит на суму 85 000 000 гривень з кінцевим строком повернення 30.12.2016.
Умовами кредитного договору на позичальника було покладено обов`язок повернути кредит згідно графіку, встановленого п. 1.1 кредитного договору, сплачувати нараховані проценти за користування кредитом у строк та у порядку, визначених кредитним договором.
Згідно довідки-розрахунку заборгованості, складеної позивачем станом на 03.07.2020 (а.с. 35, т.2), заборгованість ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» за кредитним договором становить 93   126   563,64 грн, з яких заборгованість за кредитом – 84   875   741,72 грн. та заборгованість за процентами – 8   250   821,92 грн. Крім того, факт виникнення та розмір заборгованості ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» за кредитним договором станом на 16.05.2017 встановлений також і рішенням Господарського суду м. Києва від 23.05.2019 у справі № 910/9245/17, що набрало законної сили, ухваленого за участі Національного Банку України та ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» (а.с. 91-96, т.1).

23.02.2009 між Національним банком України (іпотекодержатель) та ПАТ «Тростянецький м`ясокомбінат» (іпотекодавець) як майновим поручителем ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мойсеєнко Т.О. зареєстрований в реєстрі за № 528.
Відповідно до п. 1 договору іпотеки, він забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору № 12/09/3 від 12.03.2009 з повернення кредиту у строк та на умовах, визначених кредитним договором, сплати відсотків за користування кредитом щомісячно, а також сплати штрафних санкцій у розмірі передбаченому кредитним договором.
В подальшому до договору іпотеки були внесені зміни та доповнення шляхом укладення відповідних договорів про внесення змін та доповнень № 1 від 29.03.2010 (реєстраційний №638), № 2 від 07.06.2012 (реєстраційний № 1732), № 3 від 19.10.2012 (реєстраційний №2578), № 4 від 28.11.2012 (реєстраційний № 2994), які були посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мойсеєнко Т.О.
Пунктом 5 договору іпотеки (в редакції від 19.10.2012) передбачено, що в забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме:
-          комплекс, будівель та споруд що знаходиться за адресою: Вінницька область, Тростянецький район, смт. Тростянець, вулиця Леніна, будинок 16;
-          комплекс, будівель та споруд, що знаходяться за адресою: Вінницька область, Тростянецький район, с. Северинівка. вул. Залізнична, 57;
-          комплекс, будівель та споруд, що знаходяться за адресою: Вінницька область, Тростянецький район, смт. Тростянець, вул. XX Партз`їзду, 61;
-          земельна ділянка, площею 5,5716 га, що знаходиться на території Тростянецької селищної ради Тростянецького району Вінницької області;
-          земельна ділянка, площею 8,8779 га, що знаходиться по вулиці Леніна. 16 в смт. Тростянець, Тростянецького району Вінницької області;
-          земельна ділянка, площею 0,0486 га, що знаходиться по вулиці Леніна, 16 в смт. Тростянець Тростянецького району Вінницької області;
-          земельна ділянка, площею 3,3885 га, що знаходиться на території Летківської сільської ради Тростянецького району Вінницької області;
-          рухоме майно, яке перелічене в додатку №1, який є невід`ємною частиною договору іпотеки, інші оборотні та необоротні активи, незавершене будівництво і довгострокові фінансові інвестиції.
Додаток №1 до договору іпотеки із переліком рухомого майна, яке передане в іпотеку, міститься в матеріалах даної справи (а.с. 70-74, т.1).
Ринкова вартість предмета іпотеки станом на 17.05.2017 становила 23   929   900 грн. (комплекс будівель та споруд, що знаходиться на чотирьох земельних ділянках за адресою: Вінницька область, Тростянецький район, смт. Тростянець, вул. Леніна, 16 із врахуванням вартості земельних ділянок), на підтвердження чого позивач покликається на висновок про вартість майна, проведеного суб`єктом оціночної діяльності ТзОВ «Консалтингова компанія «Увекон».

З інформаційної довідки №213450506 від 22.06.2020 (а.с. 79-84, т.1), яка включає в себе відомості з Державного реєстру іпотек, вбачається, що іпотека за вищенаведеним договором іпотеки (із врахуванням проведених змін від 28.11.2012), щодо об`єктів нерухомого майна була зареєстрована 30.11.2012, номер обтяження 8488119. Вказані відомості згодом були перенесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (надалі – ДРОРМ) за №66784148 від 09.07.2020 (а.с. 86-88), вбачається, що 10.05.2017 було зареєстровано обтяження на рухоме майно ПАТ «Тростянецький м`ясокомбінат», яке є об`єктом іпотеки відповідно до договору іпотеки №528 від 23.02.2009. При цьому, у ДРОРМ наведено детальний перелік рухомого майна, який відповідає змісту додатку №1 до договору іпотеки. 11.05.2017 щодо вказаного майна у ДРОРМ зареєстровано звернення стягнення.

Відповідно до витягів з ДРОРМ, які були отримані позивачем в ході здійснення моніторингу стану майна, переданого в іпотеку, встановлено, що пізніше в ДРОРМ були зареєстровані публічні обтяження рухомого майна ПАТ «Тростянецький м`ясокомбінат», які, в тому числі, стосуються рухомого майна, переданого Національному банку України в іпотеку (заставу).
Так, згідно витягу з ДРОРМ № 66784123 від 09.07.2020 (а.с. 84, т.1) вбачається, що реєстратором Сіренком Сергієм Володимировичем, відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України м. Києва, згідно постанови про арешт майна боржника серії та номер 51335137 від 06.06.2016, було зареєстровано публічне обтяження № 16971405 від 05.07.2018 із арешту всього рухомого майна ПАТ «Тростянецький м`ясокомбінат» в межах суми звернення стягнення 11464021,80 грн. та накладено заборону на його відчуження.
Згідно витягу з ДРОРМ № 66784060 від 09.07.2020 (а.с. 85, т.1) вбачається, що реєстратором Керніцьким Андрієм Васильовичем, Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, згідно постанови про арешт майна боржника серії та номер 56765599 від 12.07.2018, було зареєстровано публічне обтяження №16980747 від 12.07.2018 із арешту всього рухомого майна ПАТ «Тростянецький м`ясокомбінат» та накладено заборону на його відчуження.
За інформацією з Автоматизованої системи виконавчих проваджень (надалі - АСВП) (а.с. 90, т.1), стягувачем в рамках виконавчого провадження №51335137 є Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк», в рамках виконавчого провадження №56765599 – держава, а обидва виконавчі провадження перебувають на стадії примусового виконання.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України № 188 від 19.03.2015 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 63 від 20.03.2015 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» строком на 1 рік з 20.03.2015 по 19.03.2016 включно.
Рішеннями виконавчої дирекції Фонду від 22 лютого 2016 № 213, 15 лютого 2018 № 474 продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» до 19.03.2020.
Згідно з рішеннями виконавчої дирекції Фонду від 18.03.2020 № 618, 02.04.2020 № 713. від 23.04.2020 № 850, від 07.05.2020 № 906, від 21.05.2020 № 994 продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «ВіЕйБі Банк».
Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 1175 від 22.06.2020 «Про деякі питання здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі БАНК» строк управління майном (активами) ПАТ «ВіЕйБі Банк» та задоволення вимог його кредиторів продовжено на час існування обставин, що унеможливлюють здійснення продажу майна (активів) банку та задоволення вимог кредиторів, а також продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «ВіЕйБі БАНК», делеговані провідному професіоналу з питань ліквідації банків відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Луньо Іллі Вікторовичу, на час існування обставин, що унеможливлюють здійснення продажу майна (активів) банку та задоволення вимог кредиторів.
Вказані рішення виконавчої дирекції Фонду є публічними та розміщені за наступним посиланням: http://www.fg.gov.ua/not-Daving/liquidation/29-vab-bank.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент накладення державними виконавцями оскаржуваних арештів на рухоме майно), арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Положеннями статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду із позовом у даній справі) передбачено підстави та порядок зняття арешту, накладеного виконавцем на майно боржника, а саме:
- можливість звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно і зняття з нього арешту, який подається особою, яка вважає, що відповідне майно належить їй, а не боржникові (частина 1);
- обов`язок державного виконавця на підставі своєї постанови зняти арешт з майна не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника (частина 2);
- необхідність зняття арешту з майна боржника згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, у разі виявлення порушення порядку накладення арешту (частина 3); 
- вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини (частина 4);
- вказівку про те, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина 5).
З наведеної статті вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.
Закон України «Про виконавче провадження» також визначає порядок оскарження дій виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби.
Так, відповідно до частин 1 та 3 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду із позовом у даній справі), рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені: сторонами, іншими учасниками та особами – до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом; стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) – до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.
Однією з підстав апеляційної скарги є твердження скаржника про те, що захист прав позивача у даній справі мав здійснюватися в порядку, передбаченому ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», а не шляхом його звернення до суду із позовом про звільнення майна з-під арешту. З цього приводу колегія суддів зазначає наступне:
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звернення Національного банку України із позовом у даній справі стало те, що частина рухомого майна, на яке накладено спірні арешти, перебуває в іпотеці позивача, чим порушується його переважне право на заставлене майно. Водночас, позивач не є учасником виконавчих проваджень, в межах яких було накладено спірні арешти.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 826/12775/15, оскарження дій та рішень державного виконавця, спрямованих на арешт спірного майна особою, яка не є ані стороною, ані учасником виконавчого провадження, однак має речове право на таке майно, не приведе до належного захисту її прав, оскільки навіть визнання судом таких дій чи рішень протиправними не буде підставою для винесення виконавцем постанови про зняття арешту з майна з огляду на вичерпний перелік цих підстав, установлений статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження». Законодавець визначив окремий механізм поновлення порушеного права особи, якій належить арештоване майно, – звернення до суду з позовом про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту (ч.1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).
Водночас, суд апеляційної інстанції наголошує, що механізм, передбачений ч.1 ст. 59 вказаного Закону, не виключає можливості захисту прав інших осіб, що порушуються накладеними арештами, шляхом звернення цих осіб із відповідними позовами до суду, що випливає з ч.5 вказаної статті.
Відповідно до правової позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 17.10.2019 у справі №822/1426/16, у разі накладення державним виконавцем арешту на майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, заставодержатель цього майна має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.
Положеннями статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент накладення державними виконавцями оскаржуваних арештів на рухоме майно) визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. 
Стаття 51 Закону України «Про виконавче провадження» врегульовує порядок звернення стягнення на заставлене майно.
Так, відповідно до ч.1 вказаної статті, для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: 1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; 3) наявна письмова згода заставодержателя. При цьому, відповідно до частини ч.3 вказаної статті, про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі.
Частина 6 вказаної статті передбачає, що спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом.
Відповідно до ч.7, примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".
Іпотека, за визначенням, наведеним у статті 1 Закону України "Про іпотеку", - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з ч.6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.
Відповідно до частини сьомої статті 3 вказаного Закону пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.
Частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Відповідно до ч.3 вказаної статті, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Згідно з частинами другою, третьою статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.
На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом.
Як було зазначено вище, об`єктом спірних арештів є усе рухоме майно ПАТ «Тростянецький м`ясокомбінат».
Водночас, договором про іпотеку від 23.02.2009 визначено чіткий перелік рухомого майна, яке передається в іпотеку разом із відповідними комплексами будівель та споруд та земельними ділянками.
Вказане рухоме майно, в розумінні положень договору про іпотеку та ч.4 Закону України «Про іпотеку», приналежностями до нерухомого майна, що передано в іпотеку.
Відомості про обтяження вказаного рухомого майна на підставі договору про іпотеку від 23.02.2009 були внесені в ДРОРМ 11.05.2017. В той же час, спірні арешти на все рухоме майно ПАТ «Тростянецький м`ясокомбінат» були накладені постановами державних виконавців від 05.07.2018 та від 12.07.2018.
З огляду на вищенаведені положення законодавства та фактичні обставини справи, судова колегія констатує, що оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.
Зі змісту наведених приписів Закону України "Про іпотеку" випливає, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно.
Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/4772/17 та від 31.10.2018 у справі №923/1105/17.
Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №913/271/19, відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
З огляду на наведене в сукупності, колегія суддів відхиляє доводи скаржника щодо обрання позивачем неналежного способу захисту свого порушеного права, а також щодо неправильного визначення суб`єктного складу учасників даної справи.
Враховуючи встановлені обставини справи та те, що право іпотеки позивача виникло до винесення постанов, на підставі яких накладено арешти на рухоме майно, яке належить на праві власності ПАТ «Тростянецький м`ясокомбінат», суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги Національного банку України (як іпотекодержателя) про звільнення майна з під-арешту, з метою реалізації права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання в порядку статей 36-38 Закону України "Про іпотеку", є правомірними.
Додатково судова колегія констатує і те, що з матеріалів справи не вбачається наявності підстав, визначених ч.1 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», які б надавали можливість виконавцю звертати стягнення на заставлене майно (в т.ч. шляхом накладення арешту).
Доводи відповідача-1 про те, що спір у даній справі повинен розглядатись відповідно до ч. 3 ст. 30 ГПК України за правилами виключної підсудності в Господарському суді Вінницької області, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що спір у даній справі хоча і випливає з договору іпотеки, однак стосується рухомого майна. З огляду на це дана справа, відповідно до вимог процесуального закону, була розглянута Господарським судом Івано-Франківської області із врахуванням місцезнаходження відповідача-1, який зареєстрований у м.Івано-Франківську.
Покликання відповідача-1 на те, що у провадженні Господарського суду Вінницької області перебуває справа № 902/83/18 за позовом Національного банку України до ПАТ «Тростянецький м`ясокомбінат» про звернення стягнення на предмет іпотеки відхиляється судом апеляційної інстанції з огляду на те, що у вказаній справі до цього часу не ухвалено рішення. Сам факт перебування у процесі розгляду іншої судової справи не створює жодних юридичних наслідків при вирішенні спору у даній справі.
Стосовно доводів скаржника про його неналежне повідомлення про судове засідання від 09.10.2020, колегія суддів зазначає, що матеріали даної справи містять належні докази того, що ПАТ «Тростянецький м`ясокомбінат» було обізнане про судове провадження у даній справі, письмово викладало свою позицію з різних процесуальних питань, подало відзив на позовну заяву та забезпечувало участь свого представника у судових засіданнях. Відповідно до відмітки, що міститься на ухвалі від 21.09.2020, вбачається, що вона була направлена усім учасникам даного судового процесу. Крім цього, вказана ухвала була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень. З документів, долучених до матеріалів справи відповідачем-1, вбачається, що його правова позиція, доводи та міркування по суті спору викладені у повному обсязі. Таким чином, твердження відповідача-1 про те, що місцевий господарський суд не забезпечив його права на викладення власної позиції – безпідставні.
Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалено відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. 129, 269, 271, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства “Тростянецький м`ясокомбінат”.
Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09.10.2020 у справі № 909/623/20 залишити без змін.
Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 287, 288 ГПК України.
Справу повернути в Господарський суд Івано-Франківської області.

Повний текст постанови складено 23.03.2021.

Головуюча суддя          Г.В. Орищин

суддя          Н.А. Галушко

суддя          М.Б. Желік