ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" січня 2021 р.           Справа№ 910/5189/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Ходаківської І.П.
суддів:            Євсікова О.О. 
          Владимиренко С.В. 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу
Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"
на рішення господарського суду міста Києва від 16.06.2020 
у справі № 910/5189/20 (суддя - Мудрий С.М.)
за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС"
до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"
про відшкодування шкоди у розмірі 31 059,84 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

В квітні 2020 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" (далі по тексту - позивач; ПрАТ "Страхова компанія "АРКС") звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа Гарант" (далі по тексту - відповідач; ТДВ "Страхова компанія "Альфа Гарант") про відшкодування матеріальної шкоди завданої в результаті ДТП в порядку суброгації в розмірі 31 059,84 грн. 

Позов обґрунтовано тим, що позивач згідно з умовами договору добровільного страхування наземного транспорту № 90527а9к3 від 01.04.2019, укладеного із ОСОБА_1 здійснив виплату страхового відшкодування страхувальникові в розмірі 32  059, 84 грн, тому згідно із положеннями  ст. 27 Закону України "Про страхування"  та  ст. 993 ЦК України  до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Відповідач проти позову заперечив, пославшись на відшкодування позивачу матеріального збитку в оціненому розмірі згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 89-D/68/8 від 29.04.2020. Також відповідач зазначив про те, що цивільно-правову відповідальність власника транспорту «Skoda» було застраховано у двох страховиків - ТДВ СК «Альфа-Гарант» та ПАТ «СК «УСГ», а тому ці страховики несуть солідарну відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП. 

У зв`язку з частковою сплатою відповідачем (12.05.2020) страхового відшкодування в розмірі 9  339, 65 грн позивач просив суд закрити провадження у справі в частині стягнення з відповідача вказаної суми.
                  
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.06.2020 закрито провадження у справі № 910/5189/20 в частині стягнення страхового відшкодування у розмірі 9 339,65 грн, а в іншій частині позов задоволено повністю.

Рішення мотивоване виникненням у відповідача обов`язку, у зв`язку з настанням страхового випадку, відшкодувати позивачу витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу в розмірі фактичних витрат за мінусом франшизи та з урахуванням часткової виплати відповідачем відшкодування. 

Суд дійшов висновку, що проведення оцінки завданої шкоди суб`єктом оціночної діяльності є необхідним лише у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнта фізичного зносу.

Суд відхилив наданий відповідачем висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 89-D/68/8 від 29.04.2020, пославшись на його невідповідність п. 5.1 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 142/5/2092 з огляду на відсутність у матеріалах справи доказів огляду пошкодженого транспортного засобу.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів, позиції інших учасників справи.
                
Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В своїй апеляційній скарзі скаржник посилається на таке:

-          відповідачем було відшкодовано позивачу матеріальний збиток в оціненому розмірі згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 89-D/68/8 від 29.04.2020, який відповідає вимогам законодавства про оцінку майна;
-          оскаржуване судове рішення ухвалено судом з порушенням ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 3, 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оскільки розмір страхового відшкодування було визначено позивачем без проведення оцінки майна. Відповідний звіт про оцінку майна позивачем суду не надавався. 

-          судом першої інстанції було застосовано норму закону, яка втратила чинність. Так, редакція п. 5.1. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 142/5/2092, чинної  на дату складання висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 89-D/68/8 дозволяла проводити експертизу експертом без огляду КТЗ, що не було враховано судом. 

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Справа № 910/5189/20 перебувала на розгляді в колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Пашкіна С.А.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №  09.1-07/477/20 від 19.10.2020 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи, у зв`язку з перебуванням судді Буравльова С.І., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.10.2020 справу  передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Ходаківська І.П. - головуючий, Владимиренко С.В., Демидова А.М.

Ухвалою суду від 26.10.2020 справу прийнято до провадження вказаною колегією суддів та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням вимог ч. 10 ст. 270 ГПК України. 

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/5250/20 від 14.12.2020 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи, у зв`язку з перебуванням судді Демидової А.М., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2020 справу передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Ходаківська І.П. - головуючий, Владимиренко С.В., Євсіков О.О.

Ухвалою суду від 14.12.2020 справу прийнято до провадження вказаною колегією суддів.

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.
                    
01.04.2019 між позивачем та ОСОБА_1 , як страхувальником,  укладено договір добровільного страхування наземного транспорту "КАСКО Light" № 90527а9к3, за умовами якого позивач зобов`язався компенсувати збитки які є, зокрема, наслідком ДТП. Об`єктом страхування за цим договором є транспортний засіб марки/моделі BMW X5, державний номерний знак НОМЕР_1 .

01.08.2019 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів BMW X5, д.н. НОМЕР_1 та Skoda Rapid д.н. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 , в результаті якої пошкоджено застрахований у позивача транспортний засіб BMW X5, д.н. НОМЕР_1 .

01.08.2019 до позивача звернувся страхувальник ОСОБА_1 із заявою про подію та на виплату страхового відшкодування.

05.08.2019 складено акт огляду транспортного засобу марки/моделі BMW X5, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.10.2019 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, визнано ОСОБА_2 .

07.08.2019 та від 11.09.2019 позивачем складені страхові акти №АRХ2485265, АRХ2495202, відповідно до яких загальний розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті становить 32 058,84 грн

Вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля було визначено на підставі рахунку ТОВ «АВТ БАВАРІЯ КИЇВ» №PMCPХ002359  від 05.08.2019. 

Відповідно до акта виконаних робіт № РМСН0002640 від 27.08.2019 ТОВ «АВТ БАВАРІЯ КИЇВ» ремонт автомобіля BMW X5, д.н. НОМЕР_1 становить 32 059,84 грн з ПДВ.

На підставі зазначених страхових актів на рахунок ТОВ АВТ БАВАРІЯ КИЇВ платіжними дорученнями № 585  542 від 08.08.2019 та № 595  214 від 12.09.2019 позивачем перераховане страхове відшкодування в сумі 27  762, 24 грн та 4  297, 60 грн відповідно (загалом 32  059, 84 грн).

07.02.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про страхове відшкодування на суму 4  297, 60 грн та 14.02.2019 із доповненням до заяви про страхове відшкодування на суму 27  762, 24 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки Skoda Rapid номер кузова НОМЕР_3 застраховано у відповідача відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ 5295827, ліміт по майну складає 100 000,00 грн, франшиза - 1 000,00 грн, термін дії з 25.10.2018 по 24.10.2019.

12.05.2020 відповідачем на рахунок позивача згідно з платіжним дорученням № 8632 від 12.05.2020 перераховано 9  339, 65 грн страхового відшкодування на підставі страхового акта № ЦВ/20/1191 від 12.05.2020, відповідно до якого розмір збитку визначено на підставі висновку експертного товарознавчого дослідження № 89-D/68/8 від 29.04.2020. 

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і сторонами не заперечуються. 

Спір у справі стосується стягнення 21  720, 19 грн недовиплаченої суми страхового відшкодування в порядку суброгації.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" передбачено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Аналогічні положення містить стаття 993 ЦК України.

Виходячи з наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик.

На підтвердження наведеної правової позиції свідчить те, що стаття 27 Закону України "Про страхування" та стаття 993 ЦК України передбачає перехід права вимоги до страховика, де перехід фактично означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.

Перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" є суброгацією.

При цьому помилковим є ототожнення права вимоги, визначене статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України, із правом вимоги (регресу), визначеного статтею 1191 ЦК України, оскільки наведені норми регулюють різні за змістом правовідносини - суброгацію у страхових відносинах та регрес.

Так, на відміну від суброгації у страхових відносинах, де, як вже зазначено вище, право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи.

Це виходить із змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно з якими зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою.

В цілому, як за змістом статті 1191 ЦК України, так і за змістом статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України "Про страхування", йдеться про виконання обов`язку боржника перед потерпілим третьою особою. Водночас ці норми встановлюють різний порядок виникнення прав вимоги до винної особи у деліктному зобов`язанні. Так, суброгація регулюється статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України, а регрес - статтею 1191 ЦК України.

При цьому, при суброгації у страхових відносинах деліктне зобов`язання продовжує існувати та відбувається лише заміна кредитора - право вимоги переходить від потерпілої особи до страховика.

При регресі - право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання.

У деліктному зобов`язанні право вимоги до винної особи у особи, що відшкодувала шкоду потерпілому, виникає в порядку статті 1191 ЦК України.

Наведених висновків дійшла Велика Палата у постанові від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, є такими, що засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні.

Таким чином, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування", які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому.

Так, у  ст. 27 Закону України "Про страхування"  та ст. 993  ЦК України  визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, зазначені норми свідчать, що позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Згідно з ч. 2  ст. 999 ЦК України  до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього  Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

За змістом  ч. 3  ст. 985 цього Кодексу  особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються  Конституцією України,  Цивільним кодексом України,  Законом України "Про страхування",  Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"  та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

За змістом п. 2.1  ст. 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"  якщо норми цього  Закону  передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього  Закону.

Згідно зі  ст. 1192 ЦК України (в редакції закону, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин)  з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Водночас норми  Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції закону, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

За змістом  ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"  у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність згідно із  Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", покладено на страховика (винної особи) у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, визначено згідно зі  ст. 1194 ЦК України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми -  ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"  здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі  ст. 1194 ЦК України  відшкодовує особа, яка завдала збитків. 

Аналогічну позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі № 910/3650/16, від 13.03.2018 у справі № 910/9396/17.

Згідно з п.п. 7.38, 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої  наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за №1074/8395, коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ тощо. Винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) КТЗ експлуатується в інтенсивному режимі (фактичний середньорічний пробіг щонайменше вдвічі більший за середньорічний нормативний); б) складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали ремонтом (крім випадків, що однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень (наприклад, усунення сколів ЛФП на лицьових поверхнях кузова, усунення деформації методом видалення вм`ятин без пофарбування складової частини)); в) складові частини каркасу кузова, оперення кузова, кабіни та рами мають наскрізну корозію, що призвело до зниження витривалості і міцності матеріалу виготовлення цієї складової частини (складових частин) КТЗ; г) складові частини кузова, кабіни, рами КТЗ мають пошкодження у вигляді деформації, за винятком таких, що підпадають під визначення експлуатаційних пошкоджень відповідно до пункту 1.6 розділу I цієї Методики; ґ) КТЗ експлуатувався в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4 до цієї Методики.

Як вбачається з матеріалів справи, коефіцієнт фізичного зносу застрахованого транспортного засобу BMW X5, державний номерний знак НОМЕР_1 2017 року випуску дорівнює нулю, так як на момент вчинення ДТП (01.08.2019) строк його експлуатації не перевищував 7 років. Доказів наявності обставин, зазначених в п. 7.39 Методики, матеріали справи не містять.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру    виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Вартість ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. У таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт по ремонту автомобіля платником ПДВ.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 910/9396/17 та від 06.07.07.2018 у справі № 924/675/17.

У справі, що розглядається, позивачем документально підтверджено розмір і оплату проведеного ремонту автомобіля, вартість якого визначена виконавцем робіт (СТО) з урахуванням ПДВ.

Відповідно до акта виконаних робіт № РМСН0002640 від 27.08.2019 Товариства з обмеженою від повільністю «АВТ БАВАРІЯ КИЇВ» було здійснено відновлювальний автомобіля BMW X5, державний номерний знак НОМЕР_1 2017 року випуску. Його вартість становить 32 059,84 грн з ПДВ.

Вказаний акт виконаних робіт підтверджує фактичну (реальну) вартість  відновлювального ремонту автомобіля BMW X5, державний номерний знак НОМЕР_1 , необхідного для усунення пошкоджень, завданих 01.08.2019 внаслідок ДТП, оскільки позивачем були понесені витрати, необхідні для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), саме у сумі 32 059,84 грн, що підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень № 585  542 від 08.08.2019 та № 595  214 від 12.09.2019.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що    у відповідача у зв`язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком (100 000, 00 грн) і в межах суми фактичних затрат, право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з понесенням витрат на оплату ремонту автомобіля, але виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням податку на додану вартість та з вирахуванням, у даному випадку, франшизи.

Отже, з урахуванням суми у розмірі 9  339, 65 грн, яка була сплачена відповідачем на користь позивача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 21  720, 19 грн страхового відшкодування (31  059, 84 грн [32  059, 84 грн за вирахуванням 1 000,00 грн франшизи] - 9  339, 65 грн = 21  720, 19 грн) та про закриття провадження у справі в частині стягнення 9  339, 65 грн страхового відшкодування в порядку суброгації на підставі п. 2 ч. 1  ст. 231 ГПК України.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що для визначення розміру завданого власнику транспортного засобу BMW X5, державний номерний знак НОМЕР_1 збитку слід виходити з результатів складеного експертом висновку № 89-D/68/8 від 29.04.2020 про вартість матеріального збитку колегію відхиляються, оскільки звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу. Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру слід    виходити з фактичної суми, встановленої документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

При цьому, колегія суддів в силу ч. 4.  ст. 236 ГПК України  приймає до уваги правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від  25.07.2018 у справі №    922/4013/17, від 13.03.2018 у справі №    910/9396/17, від  06.07.2018 у справі №    924/675/17,від 20.03.2018 у справі № 911/482/17, від 03.07.2019 у справі №  910/12722/18 та постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15.

З приводу посилання скаржника на застосування судом першої інстанції нечинної редакції положень Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (а саме пункту 5.1. щодо огляду КТЗ при визначенні матеріального збитку) колегія вважає, що ця обставина не призвела до ухвалення судом незаконного судового рішення.

У рішенні ЄСПЛ у справі "Сутяжник проти Росії" зроблено висновок про те, що відступи від принципу правової визначеності виправдані лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру, зокрема, відступ від цього принципу допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи. Не може бути скасоване правильне по суті судове рішення та не може бути відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"    суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до  ст. 269 ГПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно  ст. 276 ГПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Судові витрати

Відповідно до  ст. 129 ГПК України  витрати по сплаті судового збору за підсумками розгляду апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" залишити без задоволення.  

Рішення господарського суду міста Києва від 16.06.2020 у справі №910/5189/20 залишити без змін.
          
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

Матеріали справи №910/5189/20 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

          Повний текст постанови складено - 20.01.2021.

Головуючий суддя                                                            І.П. Ходаківська 

Судді                                                                                О.О. Євсіков

                                                                                С.В. Владимиренко