ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" березня 2021 р.           Справа№ 910/12636/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Шаптали  Є.Ю.
суддів:            Куксова В.В. 
          Яковлєва М.Л. 

          при секретарі  Токаревій А.Г.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 09.03.2021.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Сагат" 

на рішення  Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 у справі     №910/12636/20 (суддя Босий В. П., повний текст рішення складено 30.12.2020)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Сагат" 

до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Сагат» звернулося до суду з позовом до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення.
В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на наявність підстав для визнання недійсним рішення Адміністративної колегії Житомирського обласного територіального відділення    Антимонопольного комітету України №56/6-р/к від 28.05.2020 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 у справі     №910/12636/20 у задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Сагат" відмовлено повністю.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що у відповідності до  ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції»  заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.
А отже , приписами вищевказаної норми передбачено строк оскарження рішення органу Антимонопольного комітету України, який не може бути відновлено.
Крім того зазначив, що копія оскаржуваного рішення була надіслана позивачу на адресу: 11700, Житомирська обл., м. Новоград-Волинський, вул. Тимошенка, 2, кв. 3, разом з супровідним листом від 28.05.2020 №56-02/639 «Про направлення копії рішення», яке останній отримав 04.06.2020. Отже, двомісячний строк з дня одержання позивачем рішення для його оскарження закінчився 04.08.2020.
Проте, позивач звернувся до суду з позовом про скасування спірного рішення лише 19.08.2020, тобто з пропуском встановленого двохмісячного строку на оскарження.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Сагат" подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення     Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 у справі  №910/12636/20 та ухвалите нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушено або неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена.
Крім того, скаржник посилається на те, що позивач перебував на амбулаторному лікуванні з 04.08.2020 по 23.08.2020, у зв`язку з чим не зміг вчасно звернутись з позовом про оскарження рішення Антимонопольного комітету.
20.01.2021 безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Сагат" на рішення     Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 у справі     №910/12636/20.
Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2021 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Куксов В. В., Яковлєв М. Л.
На час надходження апеляційної скарги матеріали справи №910/12636/20 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили, у зв`язку з чим ухвалою від 25.01.2021 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Сагат" на рішення     Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 у справі     №910/12636/20 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду міста Києва надіслати матеріали справи №910/12636/20 на адресу Північного апеляційного господарського суду.
08.02.2021 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали вказаної справи. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Сагат" на рішення     Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 у справі  №910/12636/20 та призначено справу до розгляду на 09.03.2021.
02.03.2021 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу у відповідності до якого, останній просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення просить залишити без змін.
09.03.2021 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів.
В судовому засіданні 09.03.2021 представники скаржника підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі та просили задовольнити її, а оскаржуване рішення просили скасувати.
В судовому засіданні 09.03.2021 представник відповідача заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахуванням відзиву на апеляційну скаргу поданого під час апеляційного провадження та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення просив залишити без змін.
Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.   В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 28.05.2020 адміністративною колегією Житомирського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято рішення №56/6-р/к «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу», яким визнано, що Товариство вчинило порушення, передбачене пунктом 14  статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді подання інформації в неповному обсязі територіальному відділенню Антимонопольного комітету України на вимогу від 07.08.2019 №56-02/1421 у встановлений головою територіального відділення строк.
За порушення, вказане в пункті 1 резолютивної частини рішення відділення, накладено на Товариство штраф у розмірі 68 000,00 грн.
Позивач, в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що запитувані відповідачем у вимозі питання були сформульовані таким чином, що допускають різне тлумачення та відповіді на них, у зв`язку з чим відповіді Товариства були неправомірно кваліфіковані як інформація, подана в неповному обсязі.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд виходив з наступного.
Згідно з ч. 1 та ч. 4  ст. 11 Цивільного кодексу України  цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Як встановлено ст. 5 Закону України «Про Антимонопольний комітет України»  , що Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до  Конституції України,  законів України «Про захист економічної конкуренції», «;Про захист від недобросовісної конкуренції», цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.
Відповідно до   ст. 3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України»  основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині: 
здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; 
контролю за концентрацією, узгодженими діями суб`єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій; 
сприяння розвитку добросовісної конкуренції; 
методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції; 
здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель; 
проведення моніторингу державної допомоги суб`єктам господарювання та здійснення контролю за допустимістю такої допомоги для конкуренції.
Як визначено приписами  ст. 4 Закону України «Про Антимонопольний комітет України»  , що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.
Згідно з  ст. 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України»  у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має такі повноваження, зокрема: 
розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; 
приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; 
розглядати справи про адміністративні правопорушення, приймати постанови та перевіряти їх законність та обґрунтованість; 
перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; 
при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.
Відповідно до ч. 1  ст. 35 Закону України «Про захист економічної конкуренції»  розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняттям розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.
Як визначено ч. 1 ст. 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції»  , що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.
28.05.2020 адміністративною колегією Житомирського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято рішення № 56/6-р/к «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу».
Згідно з  ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції»  заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.
Таким чином, приписами вищевказаної норми передбачено строк оскарження рішення органу Антимонопольного комітету України, який не може бути відновлено.
З матеріалів справи слідує, що копія оскаржуваного рішення була надіслана позивачу на адресу: 11700, Житомирська обл., м. Новоград-Волинський, вул. Тимошенка, 2, кв. 3, разом з супровідним листом від 28.05.2020 №56-02/639 «Про направлення копії рішення».
Місцевим господарським судом вірно встановлено, що позивач за вказаною адресою отримав рішення 04.06.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (№1001425048546), копії вказаних доказів містяться в матеріалах справи.
Отже, суд першої інстанції вірно зазначив, що двомісячний строк з дня одержання позивачем рішення для його оскарження закінчився 04.08.2020.
Однак, позивач звернувся до суду з позовом про скасування спірного рішення лише 19.08.2020 (згідно накладної Укрпошти на поштовому конверті, в якому було надіслано позовну заяву до суду), тобто з пропуском встановленого двохмісячного строку на оскарження.
У п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства», судам роз`яснено у застосуванні згаданого припису частини першої  статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», а також частини другої  статті 47 цього Закону  враховувати, що за цими приписами, передбачені ними строки оскарження рішень органу Антимонопольного комітету України не може бути відновлено.
Отже, зазначені строки є присічними. Встановлена  Цивільним кодексом України  позовна давність до відповідних правовідносин не застосовується, так само як і в оскарженні розпоряджень Антимонопольного комітету України та його органів.
Закінчення присічного строку, незалежно від причин його пропуску заінтересованою особою, є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення (розпорядження) Антимонопольного комітету України та його органів.
Верховний Суд у своїй постанові від 13.02.2018 у справі №922/4646/16 також зазначив, що строки оскарження рішень органів Комітету є присічними та відновленню не підлягають. Пропуск встановленого частиною першою    статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції»    двомісячного присічного строку є самостійною та достатньою підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення органу Комітету.
Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 13.11.2018 у справі №922/327/18 зазначив, що строки оскарження рішень органу Антимонопольного комітету України є присічними та відновленню не підлягають. Закінчення присічного строку, незалежно від причини його пропуску заінтересованою особою, є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України та його органів, при цьому на спірні правовідносини не поширюють свою дію приписи    статті 257 Цивільного кодексу України    та положення про загальну позовну давність.
Таким чином, місцевий господарський суд вірно зазначив, що строк, встановлений    ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції»    є присічним і закінчення такого строку, незалежно від причин його пропуску заінтересованою особою, є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення (розпорядження) Антимонопольного комітету України та його органів.
Беручи до уваги викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач пропустив двомісячний строк для оскарження рішення адміністративної колегії Житомирського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 56/6-р/к від 28.05.2020 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу», а пропущений строк не може бути відновлено, оскільки він є присічним, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Крім того, судом першої інстанції вірно зазначено, що не можуть братися до уваги доводи позивача, з приводу незаконності та/або необґрунтованості оскаржуваного рішення, якщо такі доводи заявлено після закінчення строків, встановлених ч. 1    ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», закінчення зазначеного строку виключає можливість перевірки законності та обґрунтованості рішення органу Антимонопольного комітету України.
З матеріалів справи слідує, що позивач звернувся до суду із пропущенням присічного строку на оскарження рішення відповідача, що є безумовною підставою для відмови у позові, без дослідження інших обставин справи.
У зв`язку з чим, вірним є висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Щодо посилань скаржника в апеляційній скарзі на виписку з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, яку останнім не було подано до суду першої інстанції, та у відповідності до якої, позивач з 04.08.2020 по 23.08.2020 перебував на амбулаторному лікуванні, у зв`язку із чим був позбавлений можливості вчасно звернутись із позовом про оскарження рішення Антимонопольного комітету України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ч.ч. 2, 4 та 8 ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Згідно з ч. 3 ст. 269 ГПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього
Проте, матеріали справи не містять клопотання позивача про поновлення строку на подання вказаного доказу та не містять доказів про неможливість подання вказаного доказу до суду першої інстанції з моменту подання позовної заяви (19.08.2020) до моменту прийняття рішення у справі (14.12.2020).
Крім того, суд апеляційної інстанції вкотре зазначає, що у відповідності до ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції»  заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.
Таким чином, посилання скаржника викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції викладених в оскаржуваному рішенні.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. 
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. 
Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). 
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 у справі  №910/12636/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.
Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення.
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Сагат" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 у справі     №910/12636/20 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Сагат" - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 у справі     №910/12636/20 - залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
4. Матеріали справи № 910/12636/20 повернути до господарського суду першої інстанції.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 19.03.2021.

Головуючий суддя                                                            Є.Ю. Шаптала 

Судді                                                                                В.В. Куксов

                                                                                М.Л. Яковлєв