ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2021 року	Львів	Справа № 380/4272/20 пров. № А/857/15476/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Святецького В.В., Коваля Р.Й.,
розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року (головуючого судді Качур Р.П. ухвалене у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження о 11 год. 26 хв. м. Львів повний текст рішення складено 20.10.2020) у справі №380/4272/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 02.06.2020 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області в якому просить визнати незаконним (неправомірним) рішення (відповідь-повідомлення без дати і номеру) про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, зобов`язати відповідача розглянути заяву від 10.04.2020 про призначення пенсії і призначити пенсію за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку з дня подання заяви відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII від 28.02.1991.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року відмовлено в задоволенні позову. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі, свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що фактично проживав на забрудненій території, яка відносилася до зони посиленого радіологічного контролю, з травня 1987 року по грудень 2000 року, з 05.11.2010 по 23.12.2011 та з 08.05.2012 по 27.04.2013 у будинку своїх батьків, що складає більше 15 років та дає право на додаткове заниження віку на 5 років. Також вважає, що зарахуванню підлягає і період перебування позивача у короткостроковій відпустці під час служби в Збройних силах СРСР (з 24.04.1986 по 15.05.1986), що дає право на першопочаткове зниження пенсійного віку на 2 роки, а також період роботи на посаді заступника прокурора Сарненського району з 1998 року по 1999 рік, що також дає право на зниження пенсійного віку за правилом 1 рік за 2 роки роботи.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.
Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду 27.01.2021 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи в апеляційній інстанції з його участю, клопотання про витребовування пенсійної справи і прийняття нових доказів, а також клопотання про допит свідків.
02.03.2021 позивач подав клопотання про прийняття нових доказів, а саме копії поштових конвертів та запит направлений до Центрального архіву Міністерства оброни Туркменістану, в задоволенні якого колегія суддів відмовляє, оскільки долучені докази, які він просить долучити не подавалися до суду першої інстанції та не можуть аналізуватись в апеляційному суді.
На підставі пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є громадянином, який постійно проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1987-93 роках та має право на пільги і компенсації, встановлені Законом «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується копією посвідчення 4 категорії серії НОМЕР_1 , виданим 09.11.2010 Рівненською облдержадміністрацією (аркуш справи 9).
ОСОБА_1 звернувся до Трускавецького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління ПФУ у Львівській області із заявою призначення пенсії зі зменшенням віку згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (аркуші справи 5-6).
Листом № 1300-0207-8/31436 від 13.05.2020 Трускавецький відділ обслуговування громадян повідомив, що ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання у зоні посиленого радіологічного контролю, який дає право на призначення пенсії згідно з статті 55 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (аркуш справи 7).
Позивач вважаючи відмову відповідача у призначенні пенсії протиправною звернувся з позовом до суду та зобов`язання призначити пенсію.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що період проживання або роботи на території радіоактивного забруднення, що дає право на зменшення пенсійного віку ОСОБА_1 становить 8 років 11 місяців 10 днів, що є достатнім для зниження пенсійного віку позивача лише на 2 роки згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому відповідач здійснював свої повноваження в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином, усі рішення та дії суб`єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.
Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною першою статті 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом. 
Відповідно до частини 1 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII (далі – Закон № 796-XII) особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Пунктом 5 частини 2 статті 55 Закону № 796-XII встановлено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки* та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Частиною 1 статті 65 Закону № 796-XII встановлено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 11 Закону № 796-XII, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року №51 затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі – Порядок №51, в редакції, чинній на час видачі посвідчення позивачу).
Пунктом 1 Порядку №51 визначено, що цей Порядок регулює правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Згідно пункту 2 Порядку №51, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства.
У відповідності до пункту 6 Порядку №51, особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.
Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 має посвідчення громадянина, який проживав на території зани посиленого радіологічного контролю у 1984-93 роках (категорія 4) Серія НОМЕР_1 дата видачі 09.11.2010.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 29 січня 2020 року у справі №572/245/17 зазначив наступне: «… підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні посиленого радіологічного контролю».
Отже, підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку є встановлення факту постійного проживання у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року не менше 4 років.
Колегія суддів наголошує на тому, що, відповідно до пункту 6 Порядку №51, обов`язковою умовою видачі вказаного посвідчення є встановлення факту постійного проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що станом на 1 січня 1993 року особа проживала у цій зоні не менше чотирьох років.
Колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано доказів, шо вищевказане посвідчення було визнане недійсним.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 має право на користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.
Відповідно до пунктів 1.6, 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі – Порядок 22-1), передбачено, що Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.
У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.
Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.
Днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.
Пункт 2.1 Порядку 22-1 встановлює, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються серед інших такі документи: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж документи про місце проживання (реєстрації) особи; документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Відповідно до пункту 4.1 Порядку 22-1, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).
Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.
Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.
Згідно пункту 4.2 Порядку 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:
1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;
2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;
3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;
4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.
Як вбачається з матеріалів справи заявником було направлено поштовим зв`язком 10.04.2020 до Управління Пенсійного фонду України в м.Трускавці заяву про призначення/перерахунок пенсії та надано такі документи: паспорт громадянина України, трудову книжку, посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю.
04.05.2020 ОСОБА_1 подав заяву до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про призначення/перерахунок пенсії.
13.05.2020 Трускавецький відділ обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області надано відповідь, що йому відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю, який дає право на призначення пенсії згідно статті 55 вищевказаного закону.
Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області долучило до відзиву на позовну заяву рішення про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України від 28.02.1991 №796 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №133850005619 від 08.05.2020 (аркуш справи 53).
Апеляційний суд аналізуючи наведене рішення враховує, що Трускавецький відділ обслуговування громадян (сервісний центр) надаючи відповідь 13.05.2020 позивачу вказав про відсутність необхідного періоду проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю, однак не вказав підстав такої відмови чи можливості подання доказів такого проживання, а у рішенні про відмову у призначенні пенсії за віком №133850005619 від 08.05.2020 вказано, що згідно довідки Поліської сільської ради Березнівського району Рівненської області №480 від 23.04.2020 та записів трудової книжки в період з моменту аварії (28 квітня 1986) до 31 липня 1986 року заявник не працював і не проживав у зоні посиненого радіологічного контролю, а тому у нього відсутнє право на початкове зниження пенсійного віку на 2 роки.
Однак колегія суддів вважає, що пенсійним органом вчинені дії із порушенням пункту 4.2 Порядку 22-1, який вказує, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію серед іншого має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, позивач до матеріалів справи долучив «учетно-послужну карточку» №НК №5101784 в розділі 21 якої вказано, відпуск з 24.04.86-15.05.86, а як вбачається з довідки Поліської сільської ради Березнівського району Рівненської області №480 з 11.05.1965 по 03.05.1985, з 05.06.1987 по 01.04.1993 року, з 05.11.2010 року по 23.12.2011 року, з 08.05.2012 по 27.04.2013 – ОСОБА_1 був зареєстрованим та проживав в с. Поліське Березнівського району Рівненської області, яке до 01.01.2015 року відносилося до зони поселеного радіоекологічного контролю, а тому дані докази мають враховуватись при розгляді заяви позивача, також згідно записів трудової книжки, позивач 09.10.1984 звільнений по пункту 3 статті 36 КзПП у зв`язку з призовом на військову службу, тобто з 1985 по 1987 роки проходив військову службу, що також не проаналізовано пенсійним органом, оскільки не витребовувалися від нього додаткові документи для підтвердження права на врахування і підтвердження права на початкову величину зниження пенсійного віку, відповідачем, зокрема має бути розглянуто питання щодо можливості врахування періоду роботи (служби) позивача з часу аварії на Чорнобильській АЕС при проходженні військової служби та можливість застосування на цій підставі початкової величини зниження пенсійного віку на 2 роки, відповідно до пункту 5 частини 2 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з аналізом доказів, які позивач долучив до матеріалів справи, адже без врахування таких обставин, висновки відповідача про те, що позивач не має права на початкову величину зниження пенсійного віку згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є передчасним та необґрунтованими, а тому визнаються судом протиправними.
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.
Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак не довів правомірності своїх дій.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 1 статті 2 КАС України).
Разом з тим, частина друга статті 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією  та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Згідно частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При цьому, частиною 2 статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункти 2, 4), або застосувавши інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).
Колегія суддів дійшла висновку, що враховуючи виклад позовних вимог та встановлені в ході судового розгляду протиправні дії з боку відповідача, а також положення статей 5, 9 та 245 КАС України слід вийти за межі позовних вимог для ефективного захисту порушеного права позивача визнавши протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки таке рішення є не обґрунтованим та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в порядку, передбаченому чинним законодавством із врахуванням висновків суду.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
У рішенні «Суханов та Ільченко проти України» від 26.09.2014 Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності. Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (пункти 52-53).
За змістом частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позов слід задовольнити частково.
Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає, оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року у справі №380/4272/20 – скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

                  Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                В.В. Святецький

                                                                                            Р.Й. Коваль