ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 р.	Справа № 2040/5612/18	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Григорова А.М.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Бартош Н.С. ,
за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , Головного управління ДФС у Харківській області  на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., м. Харків, повний текст складено 10.12.18 року по справі № 2040/5612/18
          за позовом            Головного управління ДФС у Харківській області  
          до            Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1                    
          про стягнення податкового боргу в розмірі 821 727,78 грн.,
ВСТАНОВИВ:
Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області, у порядку адміністративного судочинства заявив вимогу про стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 821 727,78 грн. податкового боргу.
Аргументуючи заявлені вимоги зазначив, що платник податків у добровільному порядку не виконав податкового обов`язку з оплати рішень контролюючого органу та пені. Вказане спричинило утворення спірної суми заборгованості. Вжиті контролюючим органом позасудові заходи стягнення не призвели до погашення суми боргу, а відтак, спірна  заборгованість підлягає погашенню в судовому порядку. Посилаючись на вказані вище обставини, контролюючий орган просив суд ухвалити рішення про задоволення позову.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2018р. позов  задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України податковий борг у сумі 708.093 грн.18 коп. У решті вимог позов залишено  без задоволення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Фізичною особою-підприємцем   ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2018 винесено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, а саме: пп.14.1.175 п.14.1 ст.14, ст.42, ст.45, ст.58 Податкового кодексу України (надалі за текстом - ПК України), ст.ст. 90, 211, 242 КАС України та підлягає скасуванню. Вказує, що прийняті позивачем за результатами Акту перевірки  податкові повідомлення-рішення відповідачу не вручалися, що свідчить про відсутність факту узгодженості зазначених рішень позивача. Також вказує, що до відповідача зазначена податкова вимога не надходила, про що свідчить повернення поштового відправлення на сторінці 66 адміністративної справи. Відповідач звертає увагу суду на той факт, що документальна планова виїзна перевірка, результати якої оформлено актом перевірки від 15.01.2018 № 148/20-40-13-15-07/ НОМЕР_1 «Про результати документальної планової виїзної перевірки самозайнятої особи - фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 18.04.2016 по 31.12.31.12.2016 р.» проводилася у приміщенні ГУ ДФС у Харківській області. Виходячи з зазначених обставин відповідачу не було відомо про перебіг зазначеної перевірки та відповідно про результати такої перевірки. Зазначає, що в рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2018 відсутнє посилання на дати узгодження податкових зобов`язань відповідача за результатами планової виїзної документальної перевірки. Також вказує, що відповідач погоджується з судом першої інстанції щодо відмови позивачу в задоволені адміністративного позову щодо стягнення податкового боргу за пенею, яку було нараховано позивачем відповідно до вимог ст.129 ПК України. На підставі вищенаведеного,  просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2018 року у адміністративній справі №2040/5612/18 скасувати в частині задоволених вимог, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Також не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головним управлінням Державної фіскальної служби у Харківській області подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що  рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2018 винесено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права. Посилається на те, що у ході розгляду справи судом з`ясовано, що пеня у розмірі 113 634,60 грн. була нарахована контролюючим органом за актом документальної планової перевірки № 148/20-40-13-15-07/ НОМЕР_1 від 15.01.2018 на виявлені органом ДФС суми занижень податкових зобов`язань, тобто з проведенням податкової перевірки.  Підставою відмови в стягненні пені, на думку суду, став факт відображення у картці особового рахунку платника податків посилань на п. 129.1.2 ст.129 Податкового кодексу України, тому як могло бути посилання на підставі п. 129.1.1 ст.129 ПК України. Дійсно, в інтегрованій картці платника податків містяться відомості про нарахування пені за приписами п. 129.1.2 статті 129 ПКУ, однак вказане пояснюється наступним. Станом на теперішній час в територіальних органах ДФС збереження зібраної податкової інформації та її опрацювання здійснюється за допомогою Інтегрованої автоматизованої інформаційної системи «Податковий блок» (далі - 1С «Податковий блок»), яка введена в експлуатацію з 01.01.2013 наказом ДПС України від 24.12.2012р. № 1197. Саме на цю дату стаття 129 ПКУ мала іншу редакцію по нарахуванню пені. Однак, за технічними причинами оновлення програмного забезпечення на сьогоднішній день не відбулось. У свою чергу, позивач просить суд відмітити, що проведений контролюючим органом розрахунок пені, хоча і не відповідає процедурі п. 129.1.1 ст.129 Податкового кодексу України, проте не покладає на платника додаткового фінансового тягаря понад установлену законом межу. Посилається на те, що інформація з інтегрованої картки щодо нарахування пені на підставі п.п.129.1.2. п. 129.1 ст. 129 ПК України не породжує правових наслідків для платників податків та не порушує їхні права, оскільки розміщена в цій системі інформація є службовою та використовується податковими органами для обробки інформації в автоматичному режимі з метою здійснення податкового контролю.  На підставі наведеного просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2018 по справі №2040/5612/18 в частині відмови позовних вимог та прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог ГУ ДФС Харківській області в повному обсязі.
Також від ГУ ДФС Харківській області, до суду надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких зазначає, що згідно положень чинного законодавства пеня за невчасну сплату сум заниження податкових зобов`язань повинна нараховуватись після спливу строку на сплату такого заниження, а не після спливу десяти календарних днів від дати отримання податкового повідомлення-рішення.   
Від ГУ ДФС Харківській області, до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , в якому зазначає, що доводи апеляційної скарги відповідача є безпідставними тому апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню.    
Від Головного управління ДПС у Харківській області надійшло клопотання в порядку ст.52 КАС України, в якому останнє просило замінити відповідача Головне управління ДФС у Харківській області на його правонаступника Головне управління ДПС у Харківській області. До клопотання було додано копію виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, копію наказу ГУ ДПС у Харківській області від 29.08.2019 №18.
Відповідно до ст.52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Протокольною ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2021 року замінено відповідача Головне управління ДФС у Харківській області на його правонаступника Головне управління ДПС у Харківській області.
Також, Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (код в ЄДРПОУ ВП: 43983495) подало клопотання, в якому просило замінити відповідача - Головне управління ДПС у Харківській області на його правонаступника Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України. До клопотання додає копію наказу ДПС України від 24.12.2020р. № 755, копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, та громадських формувань щодо Головного управління ДПС у Харківській області як відокремленого підрозділу ДПС України.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 № 537 Про утворення територіальних органів Державної податкової служби утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1, а також реорганізовано територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів, Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 2. Згідно з додатком 1 та 2 даної постанови утворено Головне управління ДПС у Харківській області, до якого приєдналось Головне управління ДФС у Харківській області.
Згодом, постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року № 893 вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби України (далі - ДПС України) за переліком згідно з додатком, до якого, у тому числі, включено Головне управління ДПС у Харківській області, - пункт 1.
В абзаці 4 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року № 893 закріплено, що права та обов`язки територіальних органів ДПС України, що ліквідуються відповідно до п. 1 цієї постанови, переходять ДПС України та її територіальним органам.
Наказом ДПС України від 30.09.2020 № 529 утворено як відокремлені підрозділи ДПС України територіальні органи за переліком згідно з додатком, до якого, зокрема, включено Головне управління ДПС у Харківській області.
14 грудня 2020 року було проведено державну реєстрацію створення Головного управління ДПС у Харківській області як відокремленого підрозділу юридичної особи - ДПС України, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - пі дприємців та громадських формувань внесено запис за № 1000741030008085321.
Наказом ДПС України від 24.12.2020 № 755 розпочато з 01.01.2021 здійснення територіальними органами ДПС України, утвореними як її відокремлені підрозділи, повноважень і функцій територіальних органів ДПС України, що ліквідуються відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року № 893.
Згідно з ч. ст. 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне клопотання про заміну відповідача у справі задовольнити, замінити Головне управління ДПС у Харківській області на суб`єкта владних повноважень, який представляє інтереси органів ДПС України - Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (код в ЄДРПОУ ВП: 43983495), як правонаступника.
Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, на адреси визначені в апеляційній скарзі та позовній заяві, про що свідчать поштові повідомлення про вручення, які містяться в матеріалах справи . 
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення  суду та доводи апеляційних скарг, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають частковому задоволенню.
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що  заявлена суб`єктом владних повноважень вимога про стягнення коштів ґрунтується на податкових повідомленнях-рішеннях №0001981315 від 02.03.2018 р. (про визначення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у загальному розмірі 478 522,93 грн. (основний платіж - 382 682,34 грн., штраф - 95 840,59 грн.), №0001991315 від 02.03.2018 р. (про визначення грошового зобов`язання з військового збору по основному платежу - 31 890,20 грн. та по штрафу - 7 972,55 грн.), №0002001315 від 02.03.2018 р. (про визначення грошового зобов`язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 189 197,50 грн. (основний платіж - 151 358,00 грн., штраф - 37 839,50 грн.), №0002031315 від 02.03.2018 р. про застосування 510,00 грн. штрафу, а також на самостійно обчисленій контролюючим органом сумі пені за податком на доходи фізичних осіб у розмірі 73 625,99 грн., за військовим збором у розмірі 6 135,50 грн., за податком на додану вартість у розмірі 33 873,11 грн.
Перелічені податкові повідомлення - рішення були направлені контролюючим органом - ГУ ДФС області на правильну податкову адресу платника податків у розумінні ст.ст. 42, 45, 58 Податкового кодексу України.
На час розгляду справи в суді першої інстанції платник податків перелічених податкових повідомлень-рішень не оплатив, до суду або вищого за рівнем контролюючого органу не оскаржив. 
У зв`язку із цим, за правилами п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 та п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України за переліченими податковими повідомленнями-рішеннями виник податковий борг.
У період виконання ДПІ функцій контролюючого органу (тобто до 01.01.2017 р.) Харківською ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області була складена і направлена на вірну податкову адресу відповідача податкова вимога №14235-17 від 25.11.2016 р.
На виконання вимог ст. 9 КАС України у цілях з`ясування об`єктивної істини по справі судом першої інстанції було витребувано у контролюючого органу відомості з приводу припинення або продовження дії згаданого податкової вимоги.
Наданою контролюючим органом довідкою від 17.08.2018 р. засвідчені обставини безперервного існування податкового боргу відповідача.
Існування невиконаного податкового обов`язку особи за рішеннями контролюючого органу підтверджено наявною у справі роздруківкою картки особового рахунку платника податків, котра за правилами ст.ст. 73-76 КАС України є належним, допустимим, достатнім та достовірним доказом невиконаного податкового обов`язку з боку відповідача
З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що заявлені контролюючим органом вимоги про стягнення заборгованості по оплаті податкових повідомлень - рішень підлягають до задоволення.
Надаючи правову оцінку спірних правовідносинам, суд апеляційної інстанції керується наступними приписами норм чинного законодавства.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює      Податковий кодекс України (далі по тексту - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно з пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
За правилами абз. 1 п. 57.3 ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3             статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Згідно з абз. 1 п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Колегія суддів зазначає, що 16.04.2019 р. ФОП ОСОБА_1 було подано до Харківського окружного адміністративного суду позовну заяву до Головного управління ДФС у Харківській області  про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень – рішень від 02.03.2018 №0001981315, №0001991315, №0002001315, №0002031315 у загальній сумі 708 093,18 грн. та нарахованої пені у розмірі 113 634,60 грн. 
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 23.04.2019р. заяву Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі задоволено.  Зупинено провадження по справі №2040/5612/18 за апеляційними скаргами Фізичної                  особи - підприємця ОСОБА_1 , Головного  управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2018 року по справі №2040/5612/18  до набрання законної сили рішення по справі №520/3788/19. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2019р. адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області  про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень  залишено без задоволення.
Як вбачається з єдиного державного реєстру судових рішень рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2019р. по справі № 520/3788/19 набрало законної сили 29.11.2019р.
Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України  встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовної якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Колегія суддів зазначає, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2019р. по справі № 520/3788/19 встановлено, що Головним управлінням ДФС у Харківській області при проведенні перевірки позивача, дотримано вимоги Податкового кодексу України, а тому у суду відсутні підстави для скасування, прийнятих суб`єктом владних повноважень  податкових повідомлень - рішень №0001981315 про визначення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у загальному розмірі 478 522,93 грн. (основний платіж - 382 682,34 грн. та штрафні (фінансові) санкції - 95 840,59 грн.), №0001991315 про визначення грошового зобов`язання з військового збору у загальному розмірі 39 862,75 грн. (основний платіж - 31 890,20 грн. та штрафні (фінансові) санкції - 7 972,55 грн.), №0002001315 про визначення грошового зобов`язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 189 197,50 грн. (основний платіж - 151 358,00 грн. та штрафні (фінансові) санкції - 37 839,50 грн.), №0002031315 про застосування 510,00 грн. штрафу, нарахування пені у розмірі 113 634,60 грн., в тому числі: за податком на доходи фізичних осіб у розмірі 73 625,99 грн., за військовим збором у розмірі 6 135,50 грн., за податком на додану вартість у розмірі 33 873,11 грн.
Доводи відповідача викладені в апеляційній скарзі щодо не згоди з нарахуванням даної суми, колегія суддів до уваги не приймає, з урахуванням положень статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Враховуючи вищезазначене, доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, щодо неправомірності стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України податковий борг у сумі 708.093 грн.18 коп. є помилковими.
З урахуванням зазначеного, апеляційна скарга Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Щодо доводів апеляційної скарги Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, колегія суддів зазначає наступне.
Розглядаючи справу за вимогою про стягнення податкового боргу за пенею, суд бере до уваги, що правовідносини з приводу нарахування пені унормовані приписами ст. 129 Податкового кодексу України.
Так, згідно з п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин )  нарахування пені розпочинається: 129.1.1. при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження); 129.1.2. при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов`язаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження); 129.1.3. при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.
З процитованої норми закону чітко та однозначно випливає, що законодавцем передбачено три процедури нарахування пені, а саме: 1) у порядку п. 129.1.1 ст.129 Податкового кодексу України за рішеннями контролюючого органу, прийнятими по результатам податкової перевірки; 2) у порядку п. 129.1.2 ст.129 Податкового кодексу України за рішеннями контролюючого органу, винесеним у випадках коли податкове зобов`язання визначається органом доходів і зборів у силу закону; 3) у порядку п.п.129.1.3 ст.129 Податкового кодексу України за самостійно поданими платником деклараціями.
При цьому, у кожному з окреслених випадків нарахування пені розпочинається виключно після настання події узгодження грошового зобов`язання з податку (збору).
З наявних у справи роздруківок картки особового рахунку платника податків вбачається, що в усіх трьох випадках нарахування контролюючим органом пені проведено на підставі п. 129.1.2 ст. 129 Податкового кодексу України (а.с. 67-80). 
Між тим, суд зазначає, що у спірних правовідносинах контролюючим органом була проведена податкова перевірка діяльності особи як платника, складено акт податкової перевірки, видано податкові повідомлення-рішення.
Тому нарахування пені могло бути проведено лише за процедурою п. 129.1.1 ст. 129 Податкового кодексу України.
Визначення контролюючим органом пені за іншою підставою зумовлює відмову у позові в цій частині.
Окремо суд звертає увагу на витребувані судом і надані контролюючим органом розрахунки пені, звідки слідує, що початком перебігу строку обчислення пені контролюючий орган вважав день заниження грошового зобов`язання згідно з актом податкової перевірки, а не день узгодження грошового зобов`язання з податку (збору) та обумовлений ним період часу для подальшої оплати - граничний строк оплати.
Оскільки можливість нарахування контролюючим органом пені саме з дня заниження грошового зобов`язання (а не з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання) нормами Податкового кодексу України прямо не передбачена, то має місце випадок, коли тлумачення змісту норми закону слід здійснювати на користь невладного суб`єкта (тобто на користь платника податків). 
Згідно п.57.3 ст. 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. 
З огляду на викладене, у позові в частині стягнення боргу за пенею слід відмовити.
Щодо наявності рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2019р. по справі № 520/3788/19, в рамках якої позивачем також оскаржувалась правомірність нарахування податковим органом пені  у розмірі 113 634,60 грн., колегія суддів зазначає наступне.
На час розгляду даної справи судом першої інстанції (рішення Харківського окружного адміністративного суду було прийняте 10.12.2018р.) рішення по справі № 520/3788/19 було відсутнє і відповідач повинен був доводити правомірність нарахування пені під час розгляду даної справи в суді першої інстанції, на відміну від податкових повідомлень - рішень по яких зобов`язання було та є узгодженим, а тому підлягає сплаті. 
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що згідно ч. 1 ст. 77 КАС України позивач повинен був надати  належні докази на підтвердження правомірності нарахувань до суду першої інстанції, чого зроблено не було. 
Крім того, з рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2019р. по справі № 520/3788/19 не вбачається встановлення таких обставин, які б свідчили про помилкові висновки суду першої інстанції по даній справі.   
Підстав для застосування ст. 78 КАС України, в даному випадку не вбачається. 
З урахуванням вищенаведених висновків суду доводи податкового органу щодо правомірності нарахування позивачу пені у розмірі 113 634,60 грн. є помилковими.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є  справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч. 1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. 
Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Доводи апелянтів не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін .
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги   залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2018 року по справі № 2040/5612/18  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	А.М. Григоров	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло    Н.С. Бартош   	
Повний текст постанови складено  26.03.2021 року