ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

22 березня 2021 року
м. Харків

справа № 626/2919/20
провадження № 22-ц/818/2293/21

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого –        Пилипчук Н.П.,
суддів –                Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

Учасники справи: 
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач – Приватне аграрно-орендне підприємство "Промінь", 
третя особа – сектор державної реєстрації Красноградської РДА 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу 
за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного аграрно-орендного підприємства "Промінь", третя особа – сектор державної реєстрації Красноградської РДА про витребування земельної ділянки та скасування державної реєстрації договору оренди землі, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Красноградського районного суду Харківської області від 13 січня 2021 року, постановлену суддею Рибальченко І.Г., в залі суду в м.Красноград,
В С Т А Н О В И В :
Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 13 січня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу разом з доданими документами.
Не погоджуючись з зазначеною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 27 серпня 2020 року та передати справу на розгляд до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована тим, що в виконання ухвали суду від 30 грудня 2020 року, до суду були подані пояснення щодо визначення розміру ціни позову та її обґрунтування, а також представник позивача зазначила, що судовий збір за подання позовної заяви було сплачено відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір». Зазначає, що вимога про зобов`язання відповідача є вимогою немайнового характеру. Також вказує, що висновки суду про те, що зобов`язання позивача надати до суду оригінал квитанції замість копії є помилковим, оскільки згідно із частиною другою статті 9 Закону України «Про судовий збір» суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Отже, суд повинен був перевірити зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
Відповідачем відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені в ухвалі суду від 30 грудня 2020 року про залишення позовної заяви без руху недоліки у визначений строк не усунуті, отже необхідно застосувати вимоги ч.3 ст.185 ЦПК України.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).
Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Вимоги до форми та змісту позовної заяви визначені статтями 175, 177 ЦПК України.
Частиною 4 статті 177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Згідно частини 1 статті 187 ЦПК України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження, суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею185 ЦПК України.
Частини 1, 2, 3 статті 185 ЦПК України передбачають, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу, в якій зазначає недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначеністаттями 175і177цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ПАОП "Промінь" та просить: 1) зобов`язати відповідача повернути йому земельну ділянку, з кадастровим номером: 6323381200:14:000:0032, площею 10,038 га; 2) скасувати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки № 691 від 01.11.2006, укладеного між ПАОП "Промінь" та ОСОБА_4 .
Пред`явлена позовна заява в силу ч.ч.1,2 ст. 185 ЦПК України ухвалою суду від 30 грудня 2020 року була залишена без руху на строк не більше десяти днів з дня її отримання, а саме для уточнення ціни позову та сплати судового збору, оскільки було об`єднано в позові вимоги як майнового, так і немайнового характеру, а також долучення до матеріалів справи оригіналу докумену, що підтверджує сплату судового збору.
11 січня 2021 року від представника позивача ОСОБА_5 надійшло клопотання, в якому, як вважав суд першої інстанції зазначено, що недоліки вказані в ухвалі суду від 30.12.2020 року не підлягають усуненню, оскільки матеріали справи містять усі необхідні відомості.
Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без руху вважав, що судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 у справі № 910/13737/19, майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої є благо, що підлягає грошовій оцінці.
Будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.
Водночас, у п.57 зазначеної вище постанови Великою Палатою Верховного Суду викладено висновок, згідно якого до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої є благо, що не піддається грошовій оцінці.
Як вбачається з матеріалів справи, яка розглядається, правовідносини ПАОП «Промінь» та попереднього власника ОСОБА_4 , спадкоємцем якої є позивач ОСОБА_1 ,. були врегульовані договором оренди земельної ділянки від 01 листопада 2006 року і даний спір випливає з орендних правовідносин.
Як вбачається із позовної заяви, позивач, крім іншого просив повернути йому земельну ділянку, з кадастровим номером: 6323381200:14:000:0032, площею 10,038 га, як належить йому на праві власності відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31 січня 2012 року.
При цьому, як вбачається із матеріалів справи, право власності ОСОБА_1 ,. на земельну ділянку яка була предметом договору оренди, не оспорюється і даний спір не пов`язаний з підтвердженням права на земельну ділянку.
Позовна заява обґрунтована тим, що укладений сторонами договір оренди земельної ділянки 01 листопада 2006 року є неукладений, оскільки не підписувався ОСОБА_4 , відтак, наявна підстава для повернення земельної ділянки орендодавцю.
Колегія суддів погоджується у даному випадку мають місце правовідносини сторін, які врегульовані договором оренди, який на думку позивача є неукладений , а судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна може визначається з урахуванням вартості спірного майна, лише у позадоговірних зобов`язаннях.
Відтак, враховуючи викладене та з огляду на зміст спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що позовна вимога ОСОБА_1 про зобов`язання повернути земельну ділянку у даному випадку має немайновий характер, оскільки є вимогою про виконання обов`язку в натурі (повернення належної орендодавцеві земельної ділянки), об`єктом вимоги є дія зобов`язаної сторони, що не піддається грошовій (вартісній) оцінці, а вирішення спору не вплине на склад майна сторін спору та не змінить власника майна.
Вказані висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 04 грудня 2012 року у справі № 905/105/20.
Щодо посилань судді на те, що до позовної заяви долучена копія квитанції про оплату № 69271828 від 25.11.2020 року, платник ОСОБА_6 , не містить відомості про те, за яку саме позовну заяву сплачується судовий збір, тому вказана копія квитанції не може слугувати доказом належної оплати позивачем судового збору саме за позовом ОСОБА_1 до ПАОП "Промінь", як на підставу для повернення позову, колегія суддів зазначає таке.
Згідно пунктів 5, 26-28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що частиною першою статті 9 Закону № 3674-VI передбачено сплату судового збору за місцем розгляду справи із зарахуванням його до спеціального фонду Державного бюджету України.
Згідно із частиною другою статті 9 Закону України «Про судовий збір» суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Отже, суд повинен був перевірити зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
Оскільки законодавством не встановлено певного порядку проставлення на розрахункових документах на переказ коштів відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, суди, виконуючи наведені вище вимоги закону, повинні перевіряти таке зарахування, використовуючи способи, передбачені Цивільним процесуальним кодексом України, зокрема в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду.
Також судова колегія зауважує на те, що у програмі ДП «Інформаційні судові системи» є реєстр підтвердження оплати із Державної казначейської служби України, відповідно до якого можна відслідкувати надходження платіжних документів про сплату судового збору на рахунок відповідного суду.
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції не перевірив зарахування коштів у реєстрі програми ДП «Інформаційні судові системи», не відслідкував чи був даний платіжний документ прикріплений до картки даної цивільної справи або інших карток.
Щодо висновків суду першої інстанції про те, що квитанції про оплату № 69271828 від 25.11.2020 року не містить відомості про те, за яку саме позовну заяву сплачується судовий збір, оскільки платником зазначено ОСОБА_6 колегія суддів зазначає таке. 
Такі висновки суду першої інстанції перевірити не вбачається можливості, оскільки судом першої інстанції були повернуті разом із ухвалою суду та оригіналом позовної заяви усі документи, які були надані позивачем.
За таких обставин, питання про повернення позовної заяви вирішено судом передчасно з порушенням норм процесуального права.
Згідно з вимогами ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду питання про відкриття провадження у справі.
Керуючись ст.ст.367, 368, 369, 374,п.4 ч.1 ст.379, ст.ст.381, 382, 383, 384 ЦПК України,суд, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Красноградського районного суду Харківської області від 13 січня 2021 року – скасувати, направити справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий –                                                             Н.П. Пилипчук 

Судді –                                                                О.Ю. Тичкова 
                                                                               
                                                                       О.В. Маміна