П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
24 лютого 2021  року                                                                     м. Київ
                                                                                              Справа №361/4955/18
 
Резолютивна частина постанови оголошена 24 лютого 2021 року
Повний текст постанови складено 25 лютого 2021 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
                                   судді-доповідача   Стрижеуса А.М., 
                                   суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                                   секретаря: Довгополої А.В., Онопрієнко К.С.

учасники справи:     позивач          ОСОБА_1 
відповідач      ОСОБА_2 
                                   
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , подану адвокатом Уваровим Артуром Олександровичем, на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області, ухваленого у складі судді Дутчак І.М. 05 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики, трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційний втрат, - 
Справа №361/4955/19	 	 	
№ апеляційного провадження:22-ц/824/2443/2021	 	 	
Головуючий у суді першої інстанції:Дутчак І. М.	 	
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.	 	
В С Т А Н О В И В:
         У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому, враховуючи збільшення позовних вимог, просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за укладеними між ними 15 грудня 2014 року, 21 січня, 19 лютого та 24 березня 2015 року договорами позики в загальному розмірі 3500000 грн., три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 300558 грн. 74 коп. та інфляційні втрати в розмірі 1238650 грн. 
         В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між ним і ОСОБА_2 було укладено чотири договори позики, за умовами яких він передав відповідачу грошові кошти в загальному розмірі 3500000 грн., зокрема, 15 грудня 2014 року - 2000000 грн., строком повернення до 01 жовтня 2015 року; 21 січня 2015 року - 700000 грн., строком повернення до 01 жовтня 2015 року; 19 лютого 2015 року - 500000 грн., строком повернення до 01 листопада 2015 року та 24 березня 2015 року - 300000 грн., строком повернення до 01 вересня 2015 року. Факт укладення ними цих договорів позики та їх умов підтверджується особисто написаними ОСОБА_2 розписками про одержання ним вказаних сум грошей. У визначені даними договорами строки           Позичальник своїх зобов`язань належним чином не виконав, отримані ним суми позики йому не повернув, від виконання своїх зобов`язань ухиляється, тому він змушений був звернутися до суду з цим позовом про стягнення суми заборгованості.
         Крім зазначеної суми боргу, посилаючись на положення ст. 625 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача на його користь за весь період прострочення виконання ним зобов`язань три проценти річних, нарахованих на суму боргу, що становить 300558 грн. 74 коп. та інфляційні втрати в розмірі 1238650 грн.
         Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2019 року позов задоволено. 
            Стягнуто з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1 заборгованість за договорами позики від 15 грудня 2014 року, 21 січня, 19 лютого та 24 березня 2015 року в загальному розмірі 3500000 (три мільйони п`ятсот тисяч) грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 300558 (триста тисяч п`ятсот п`ятдесят вісім) грн. 74 коп., інфляційні втрати в розмірі 1238650 (один мільйон двісті тридцять вісім тисяч шістсот п`ятдесят) грн. та судовий збір у розмірі 8810 (вісім тисяч вісімсот десять) грн.
            Не погоджуючись із заочним рішенням суду, адвокатом Уваровим А.О., який діє в інтересах ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій він просить зачоне рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
            В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги.
            Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість ухваленого заочного рішення.
            Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
            Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
            Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено чотири договори позики грошей, за умовами яких позивач передав відповідачу такі суми грошових коштів: 15 грудня 2014 року - 2000000 грн., 21 січня 2015 року - 700000 грн., які відповідач зобов`язувався повернути в строк до 01 жовтня 2015 року; 19 лютого 2015 року - 500000 грн., строком повернення до 01 листопада 2015 року та 24 березня 2015 року - 300000 грн., строком повернення до 01 вересня 2015 року.
            Факт укладення сторонами цих договорів позики, їх умов та одержання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів у загальному розмірі 3500000 грн. підтверджується власноручно написаними відповідачем розписками від 15 грудня 2014 року, 21 січня, 19 лютого та 24 березня 2015 року, оригінали яких знаходяться у позивача.
            Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).
            Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
            Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).
            Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
            Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
            За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
            Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
            Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
            Зміст вказаних розписок містить в собі інформацію щодо отримання позичальником коштів в борг та зобов`язання повернення боргу у визначений строк, містить підписи як позикодавця так і позичальника, що дає підстави ідентифікувати як позивача так і відповідача.
            За таких обствин колегія суддів приходиь до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що написані відповідачем розписки є борговими розпискою, оскільки вказана розписки містять відомості, що відповідач отримав кошти із зобов`язанням повернення. Про те, всупереч вимогам закону та умовам укладених чотирьох договорів позики від 15 грудня 2014 року, 21 січня, 19 лютого та 24 березня 2015 року відповідач ОСОБА_2 своїх зобов`язань за цими договорами не виконав, отримані ним грошові кошти в загальному розмірі 3500000 грн. позивачу ОСОБА_1 не повернув, від виконання своїх грошових зобов`язань відповідач ухиляється, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстапнції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та в повній мірі врахувавши вимоги ч.2 ст.625 ЦК України, навів правильний розрахунок інфляційних втрат та 3% річних.
            Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.
            Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог  позивача, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону, 
            Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.
            Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
            Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
            Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
            Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Уваровим Артуром Олександровичем - залишити без задоволення.
            Заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2019 року - залишити без змін.
            Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Суддя-доповідач:                                         А.М. Стрижеус
 
Судді:                                                            Л.Д. Поливач
 
                                                                       О.І. Шкоріна