ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 р. 	Справа № 440/4534/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Макаренко Я.М. ,  Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.10.2020 року, головуючий суддя І інстанції: С.С. Сич, м. Полтава, по справі № 440/4534/20
за позовом                ОСОБА_1  
до               Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради                       
про визнання відмови незаконною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради , в якому просив суд:
- визнати незаконною відмову Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради щодо встановлення на підставі п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни третьої групи;
-  зобов`язати відповідача встановити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни третьої групи та видати "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни". 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.10.2020 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано розпорядження Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради від 03.08.2020 №14 про відмову ОСОБА_1 у встановленні статусу  особи з інвалідністю внаслідок війни.
Зобов`язано Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м.Полтаві ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання  статусу особи з інвалідністю внаслідок війни третьої групи та видачу відповідного посвідчення,  з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Відповідач, не погодившись із рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову.
В апеляційній скарзі скаржник вказує, що підстав для надання позивачу статусу інваліда війни відсутні, у зв`язку з тим, що позивач знаходився на службі в Національній поліції, а законодавством не передбачено застосування до осіб, які проходять службу у поліції, узагальнюючого поняття- особи рядового і начальницького складу, а Національна поліція, як центральний орган виконавчої влади не належить до військових формувань.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказує на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції та просить залишити апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м.Полтаві ради без задоволення, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.10.2020 року залишити без змін.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вказує наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що у період із 15.11.2002 по 06.11.2015 ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ, а саме, в  Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, а з 07.11.2015 по 29.02.2020 ОСОБА_1 проходив службу в Національній поліції України, зокрема, в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області, що підтверджується трудовою книжкою    ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а.с. 45-47) та  витягом з послужного списку ОСОБА_1 (а.с. 13-14), копії яких наявні у матеріалах справи.
За результатами розслідування нещасного випадку, який стався 19.02.2014 близько 19.00 з колишнім працівником міліції начальником сектору кадрового забезпечення Октябрського РВ Полтавського МУ УМВС України в Полтавській області майором міліції ОСОБА_1 , комісією, призначеною наказом голови ліквідаційної комісії Октябрського РВ Полтавського МУ УМВС України в Полтавській області Терели О.М. від 17.03.2016 №1, складено акт №17289/115/101/2016 від 29.07.2016 форми Н-5* розслідування нещасного випадку, що стався 19.02.2014 близько 19.00, копія якого наявна у матеріалах справи (а.с. 17-19, 48-52), за висновками якого нещасний випадок трапився в період проходження служби при виконанні службових обов`язків. За результатами розслідування нещасного випадку складено акт форми Н-1*. Потерпілому проведено відповідну роз`яснювальну роботу.
Відповідно до акта №1 про нещасний випадок ОСОБА_1 , форми Н-1*  (вих. №17288/115/101/01-2016 від 29.07.2016, копія якого міститься у матеріалах справи (а.с. 15-16, 53-56), медичний висновок про діагноз ушкодження здоров`я потерпілого: пошкодження медіального меніску лівого колінного суглобу. Хондропатія надколінника, міжвиросткової заглибини ліворуч. Лувобічний гонартроз 2 ст. Висновок: нещасний випадок трапився в період проходження служби при виконанні службових обов`язків.
У свідоцтві про хворобу №52-С від 24.02.2020, виданому медичною (військово-лікарською) комісією ДУ "ТМО МВС України по Полтавській області" за розпорядженням УКЗ ГУНП в Полтавській області, встановлений діагноз і постанова військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання (поранення, травми, контузії, каліцтва): травма, так, пов`язана з виконанням службових обов`язків, а також захворювання, так, пов`язане з проходженням служби в поліції, непридатний до служби в поліції. (а.с. 20, 41).
Наказом Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 25.02.2020 №83 о/с "По особовому складу" згідно із пунктом 2 частини 1 статті 77 (через хворобу) Закону України "Про Національну поліцію" звільнено зі служби в поліції підполковника поліції ОСОБА_1 , заступника командира батальйону поліції особливого призначення ГУНП, 29 лютого 2020 року. Вислуга років станом на 29 лютого 2020 року складає 17 років 03 місяці 13 днів, у пільговому обчисленні - 17 років 05 місяців 13 днів (а.с. 12).
Довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії Серії 12 ААБ №703641 підтверджено, що ОСОБА_1  вперше встановлено третю групу інвалідності з 26.03.2020 - травма, так, пов`язана з виконанням службових обов`язків  (а.с. 10, 40).
Позивач звернувся до відповідача з заявою від 07 травня 2020 року (вх. №3481/013-46 від 07.05.2020)  про надання  статусу особи з інвалідністю внаслідок війни третьої групи (з 26.03.2020 - травма пов`язана з виконанням службових обов`язків) до 01.04.2021 та видачу відповідного посвідчення (а.с. 36), до якої додав документи, копії яких наявні у матеріалах справи (а.с. 37-56).
Розпорядженням Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради від 03.08.2020 №14 ОСОБА_1 відмовлено у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни третьої групи згідно чинного законодавства (а.с. 66).
Листом Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради від 04.08.2020 №05-46/5337 позивача повідомлено про відмову у встановленні  статусу особи з інвалідністю внаслідок війни третьої  групи. Зазначено, що  відповідно до роз`яснення Міністерства у справах ветеранів України від 14.07.2020 №5636/02/09.1-20 право на надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни  відповідно до пункту 2 частини 2 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами. За інформацією Національної поліції, законодавством не передбачено застосування до осіб, які проходять службу в поліції, узагальнюючого поняття - особи начальницького і рядового складу, а Національна поліція як центральний орган виконавчої влади не належить до військових формувань. Відповідно до довідки ГУ НП в Полтавській області Батальйон поліції особливого призначення №596/115/21/01-2020 від 06.05.2020, позивач проходив службу з 15.11.2002 по 06.11.2015 в Управлінні МВС України в Полтавській області, та з 07.11.2015 по 29.02.2020 в Національній поліції України, був звільнений 29.02.2020 з  Національної поліції за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію"  через хворобу - за рішенням комісії про непридатність до служби в поліції. Тому згідно вищезазначеного роз`яснення права на статус особи з інвалідністю внаслідок війни ОСОБА_1 немає (а.с. 22, 64-65).
Позивач не погодився з відмовою Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради щодо встановлення на підставі п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни третьої групи, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відмова  Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради у видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни є протиправною та безпідставною.
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовий статус ветеранів війни встановлений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-ХІІ (далі- Закон № 3551-XII).
Статтею 4 Закону № 3551-XII визначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
Згідно частини першої статті 7 Закону № 3551-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.
Частиною 2 статті 7 Закону № 3551-XIІ встановлено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа:
1) військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами;
2) осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами;
4) осіб, які стали інвалідами внаслідок поранень чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних:
у районах бойових дій у період Другої світової війни та від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння у повоєнний період; від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях до 1 грудня 2014 року, а з 1 грудня 2014 року - на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, та в населених пунктах, розташованих на лінії зіткнення, під час проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях;
5) осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок воєнних дій громадянської та Другої світової воєн або стали особами з інвалідністю від зазначених причин у неповнолітньому віці у воєнні та повоєнні роки;
6) військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, а також колишніх бійців винищувальних батальйонів, взводів і загонів захисту народу та інших осіб, які брали безпосередню участь у бойових операціях по ліквідації диверсійно-терористичних груп та інших незаконних формувань на території колишнього Союзу РСР і стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час виконання службових обов`язків у цих батальйонах, взводах і загонах у період з 22 червня 1941 року по 31 грудня 1954 року;
7) учасників бойових дій на території інших держав, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з перебуванням у цих державах;
8) осіб, які брали безпосередню участь у бойових діях під час Другої світової війни, та осіб, які у неповнолітньому віці були призвані чи добровільно вступили до лав Радянської Армії і Військово-Морського Флоту під час військових призовів 1941 - 1945 років і стали особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання або захворювання, отриманого під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, державної безпеки, інших військових формуваннях;
9) осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи;
10) осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранень, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (далі - Революція Гідності), та які звернулися за медичною допомогою у період з 21 листопада 2013 року по 30 квітня 2014 року.
11) військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, а також працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції, до забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях і стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її прня судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову.
12) осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів;
13) осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, але в подальшому такі добровольчі формування не були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, і виконували завдання антитерористичної операції у взаємодії із Збройними Силами України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Національною гвардією України та іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що підставами для надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни є, зокрема, факти отримання особою інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків.
Врегулювання питань, пов`язаних з розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України здійснюється Порядком розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27 грудня 2002 року № 1346 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31 січня 2003 року за № 83/7404 (надалі - Порядком № 1346).
Відповідно до 3.9 Порядку № 1346  Комісія  з  розслідування  визнає, що "нещасний випадок трапився при  виконанні  службових обов`язків",  якщо він трапився в період проходження служби під час: припинення або запобігання злочинам або правопорушенням; вчинення дій  із  забезпечення  особистої  безпеки  громадян,  захисту їх прав і свобод; охорони і забезпечення громадського порядку;  несення постової чи патрульної служби;  виявлення і розкриття злочинів, розшуку осіб, що їх учинили; забезпечення безпеки дорожнього руху; участі в ліквідації  наслідків  аварії,  пожежі,  катастрофи, стихійного лиха та інших надзвичайних подій; виконання потерпілим  трудових  (посадових,   функціональних) обов`язків   за   режимом   роботи  підрозділу,  у  тому  числі  у відрядженні; перебування на  робочому  місці,  на території підрозділу або в іншому місці роботи чи служби (далі - робота) з моменту прибуття потерпілого в підрозділ до його відбуття, що фіксується відповідно до  правил  внутрішнього  розпорядку  підрозділу,  у  тому   числі протягом   робочого   та  надурочного  часу,  або,  за  дорученням керівника, у неробочий час; підготовки до роботи та приведення в порядок після закінчення  роботи знарядь праці,  засобів захисту,  одягу, а також здійснення  заходів   щодо   особистої   гігієни,   пересування  по  території  підприємства перед початком роботи і після її закінчення; проїзду на  роботу  чи  з роботи на транспортному засобі,  що  належить підрозділу, або іншому транспортному засобі відповідно до  укладеного договору; проведення навчання,  тренувань, обов`язкових фізичних занять у встановлений час,  участі в спортивних змаганнях, професійних та кваліфікаційних конкурсах; використання власного   транспорту   в  інтересах  підрозділу з дозволу або за письмовим дорученням керівника підрозділу; провадження дій  в  інтересах  підрозділу,  у якому проходить  службу (працює) потерпілий;  прямування працівника до об`єкта (між об`єктами) обслуговування за затвердженими маршрутами; прямування потерпілого до місця чи з місця відрядження згідно з установленим завданням про відрядження.
За змістом пункту 3.10 Порядку № 1346 комісія з  розслідування  також  визнає,  що  "нещасний випадок  трапився  при  виконанні службових обов`язків",  якщо він стався в період проходження служби внаслідок: безпосереднього впливу правопорушника (злочинця) на працівника  (учинення   опору,   захват   заручником,   напад   на працівника,  який перебуває не при виконанні службових обов`язків, з метою помсти за законні дії з припинення  правопорушення, затримання або викриття правопорушника в період служби тощо); спроби самогубства працівника під впливом психофізіологічних, небезпечних   та   шкідливих  факторів,  пов`язаних  з  виконанням службових обов`язків; травмування внаслідок    нестатутних   відносин    (у   разі відсутності вини потерпілого); раптового погіршення стану здоров`я  працівника  під  час виконання ним трудових (посадових) обов`язків у  разі  відсутності умов, зазначених   у   третьому,  четвертому  та  шостому  абзацах пункту 3.11 цього розділу, що визнається пов`язаним з  виконанням службових  обов`язків  за  умови,  що  погіршення стану  здоров`я працівника  сталося  внаслідок  впливу  небезпечних  чи  шкідливих виробничих факторів,  що підтверджено медичним висновком, або якщо потерпілий не проходив медичного огляду, передбаченого законодавством,   а   робота,   що   виконувалася,   протипоказана потерпілому  відповідно  до  медичного  висновку  про  стан   його здоров`я. Медичний висновок щодо зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього небезпечних чи шкідливих  виробничих факторів  або  щодо  протипоказання  за станом здоров`я працівника виконувати зазначену роботу видається лікувально-профілактичним закладом  за  місцем  лікування  потерпілого  на  запит  керівника підрозділу чи голови комісії з розслідування; в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.
Нещасний випадок, що стався за обставин, не пов`язаних з виконанням службових обов`язків, зазначених у пунктах 3.9, 3.10 Порядку № 1346 комісія з розслідування має визнавати таким, що трапився в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків.
Системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку, що право на отримання статусу інваліда війни згідно з пунктом 2 частини 2 статті 7 Закону № 3551-ХІІ законодавець пов`язує з тим, що інвалідність працівника сталася в період проходження служби при виконанні службових обов`язків, пов`язаних, зокрема, з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та наявністю передбачених Порядком обставин, що призвели до травмування чи захворювання.
До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд України в рішенні від 08 квітня 2014 року у справі №  21-45а14 (реєстраційний номер в Єдиному державному реєстру судових рішень  38475027).
Письмові докази свідчать, а саме довідка до акта огляду медико-соціальної експертної комісії Серії 12 ААБ №703641, що ОСОБА_1 вперше встановлено третю групу інвалідності з 26.03.2020 - травма, так, пов`язана з виконанням службових обов`язків  (а.с. 10, 40).
Судом також встановлено, що за результатами розслідування нещасного випадку, який стався 19.02.2014 близько 19.00 з колишнім працівником міліції начальником сектору кадрового забезпечення Октябрського РВ Полтавського МУ УМВС України в Полтавській області майором міліції ОСОБА_1  складено акт №17289/115/101/2016 від 29.07.2016 форми Н-5* розслідування нещасного випадку, що стався 19.02.2014 близько 19.00, копія якого наявна у матеріалах справи (а.с. 17-19, 48-52), за висновками якого нещасний випадок трапився в період проходження служби при виконанні службових обов`язків. За результатами розслідування нещасного випадку складено акт форми Н-1*.
Відповідно до акта №1 про нещасний випадок ОСОБА_1 , форми Н-1* (вих. №17288/115/101/01-2016 від 29.07.2016 (а.с. 15-16, 53-56), медичний висновок про діагноз ушкодження здоров`я потерпілого: пошкодження медіального меніску лівого колінного суглобу. Хондропатія надколінника, міжвиросткової заглибини ліворуч. Лувобічний гонартроз 2 ст. Висновок: нещасний випадок трапився в період проходження служби при виконанні службових обов`язків.
Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність  підстав, передбачених пунктом 2 частини 2 статті 7 Закону № 3551-XII  для надання позивачу статусу особи з  інвалідністю внаслідок  війни.
Відповідно до абзацу 2 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 "Питання медико-соціальної експертизи" (надалі - Постанова № 1317) медико-соціальна експертиза потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання проводиться після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 р. № 1112 (Офіційний вісник України, 2004 р., № 35, ст. 2337), висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків, суду чи прокуратури.
Відповідно до пункту 12 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. №1317, причинний зв`язок інвалідності колишніх військовослужбовців з перебуванням на фронті або з виконанням ними інших обов`язків військової служби встановлюється на підставі документів, виданих військово-лікувальними закладами, а також інших документів, що підтверджують факт отримання поранення (захворювання).
Таким чином, якщо особа отримала інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, така особа належить до осіб з інвалідністю внаслідок  війни та має право на отримання відповідного посвідчення.
Порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни визначається Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року № 302 (надалі - Порядок № 302).
Пунктом 2 Порядку № 302 передбачено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.
Згідно з пунктом 7 Порядку № 302 "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина.
Відповідно до пункту 10 Порядку № 302  "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності. Особам з інвалідністю внаслідок війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що до  осіб з інвалідністю внаслідок війни у розумінні пункту 2 частини 2 статті 7 Закону № 3551-XII належать, зокрема, інваліди з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ України, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, причинний зв`язок яких пов`язаний з виконанням службових обов`язків встановлюється на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії.
Пунктом 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. №1317, передбачено, що особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я особи з інвалідністю та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.
Причинами інвалідності є, зокрема: поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язані з виконанням службових обов`язків; пов`язані з виконанням обов`язків військової служби або службових обов`язків з охорони громадського порядку, боротьби із злочинністю та ліквідацією наслідків надзвичайних ситуацій; захворювання, отримані під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, державної безпеки, інших військових формуваннях; одержані в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Держспецзв`язку.
Тобто, чинним законодавством регламентовано перелік причин інвалідності, які можуть бути зазначені у довідці МСЕК.
У довідці до акту огляду МСЕК зазначено, що виявлена у ОСОБА_1 травма, пов`язана з виконанням службових обов`язків, а тому колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для надання позивачу статусу  особи з інвалідністю внаслідок війни.
Саме поняття "службових обов`язків" в Законі № 3551-XII тлумачиться як "обов`язків військової служби", що невід`ємно пов`язані з пораненням, контузією, каліцтвом, захворюванням, одержаних під час захисту Батьківщини та виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), про що йдеться у частині 1 статті 7 Закону № 3551 -XII.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розпорядження Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради від 03.08.2020 №14, яким відмовлено ОСОБА_1 у встановленні статуту особи з інвалідністю внаслідок війни третьої групи  прийнято відповідачем  з порушенням вимог пункту 2 частини 2 статті 7 Закону № 3551-XII та без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому є протиправним. 
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зважаючи на встановлені судом обставини справи та наведені вище норми права,   враховуючи, що відмова відповідача  щодо встановлення ОСОБА_1 на підставі пункту 2 частини 2 статті 7 Закону № 3551-XII статусу особи з інвалідністю внаслідок війни третьої групи виразилася у прийнятті  розпорядження   Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради від 03.08.2020 №14, з метою ефективного захисту прав позивача,  на підставі частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України,   суд першої інстанції обгрунтовано вийшов за  межі позовних вимог та визнав протиправним та скасував розпорядження  Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради від 03.08.2020 №14 про відмову   ОСОБА_1 у встановленні статусу  особи з інвалідністю внаслідок війни  та  зобов`язав Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м.Полтаві ради повторно розглянути заяву   ОСОБА_1 про надання  статусу особи з інвалідністю внаслідок війни третьої групи та видачу відповідного посвідчення,  з урахуванням висновків суду.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не має права на отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок звільнення зі служби з органів поліції, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_1 отримав травму, внаслідок якої йому встановлено інвалідність третьої групи під час проходження служби в начальницькому складі органів Міністерства внутрішніх справ під час виконання службових обов`язків.
Суд апеляційної інстанції також відхиляє доводи відповідача з посиланням на роз`яснення у листах Міністерства у справах ветеранів України /а.с. 63/ та Національної поліції України /а.с. 80/, оскільки вказані листи не є нормативно-правовими актами, не встановлюють правових норм та носять необов`язковий, рекомендаційний характер, а тому не  підлягають застосуванню  до спірних правовідносин. 
Таким чином, під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. 
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції підтверджує, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 26.10.2020 по справі № 440/4534/20 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.А. Калиновський 	
Судді	   	Я.М. Макаренко    З.О. Кононенко