ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року 
м. Київ
справа № 826/3495/16
адміністративне провадження № К/9901/27582/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Ханової Р.Ф.,

секретар судового засідання Драга Р.В.,

за участю представника відповідача Кальковця В.Л.,

розглянув у відкритому судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу  №826/3495/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, касаційне провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.04.2016 (суддя Федорчук А.Б.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21.07.2016 (головуючий суддя Кучма А.Ю., судді: Аліменко В.О., Безименна Н.В.),

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (далі також ПАТ "Укрсоцбанк", позивач) звернулось до адміністративного суду з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі Офіс ВПП ДФС, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.12.2015 №0001624301, №0001634301.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.04.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.07.2016, адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій податковий орган звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.10.2016 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Офісу ВПП ДФС на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.04.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21.07.2016 у справі №826/3495/16.

Відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 №2147-VIII з Вищого адміністративного суду України до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду передано матеріали адміністративної справи №826/3495/16 за правилами підпункту 4 частини першої Розділу VІІ "Перехідні положення" цього кодексу.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду суддею-доповідачем у даній справі визначено Хохуляка В.В.

Ухвалою Верховного Суду від 16.02.2021 матеріали справи прийнято до провадження та призначено касаційний розгляд справи у судовому засіданні на 02.03.2021.

В обґрунтування касаційної скарги відповідач посилається на те, що судами попередніх інстанцій не прийнято до уваги доводи податкового органу. Як вказує відповідач, сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (оподатковуваного) періоду, яка відображена за жовтень 2013 року складає 0,00грн., банківською установою безпідставно відображено у податковій звітності з ПДВ за листопад 2013 року залишок від`ємного значення попереднього звітного оподатковуваного періоду, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного податкового періоду у обсязі 14' 447' 586,00грн. Таким чином, позивачем в порушення вимог пунктів 200.1, 200.2, 200.3, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України за результатами невірного декларування від`ємного значення ПДВ, згідно податного уточнюючого розрахунку за листопад 2013 року, занижено суму ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету на загальну сум 13' 131' 546,00грн. Актом встановлено невірне декларування залишку від`ємного значення ПДВ попереднього звітного періоду - невірне перенесення сум при врахування уточнюючих розрахунків. Відповідач вважає, що вказані доводи судами попередніх інстанцій враховані не були, у результаті чого, суди дійшли помилкових висновків про наявність підстав для задоволення позову. На думку податкового органу, судами не було ґрунтовано та належним чином досліджено документальні докази та інформацію, яку вони містять, оцінку доказам надано без урахування їх взаємного зв`язку у сукупності. У касаційній скарзі Офіс ВПП ДФС просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.04.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21.07.2016, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю.

Позивачем подано заперечення на касаційну скаргу податкового органу, з яких слідує, що ПАТ "Укрсоцбанк" не погоджується з доводами відповідача, зазначає про їх безпідставність, звертає увагу, що відповідачем не вказано, яким доказам судами не надано оцінки. Позивач наполягає, що ним не вчинено порушення закону з питань оподаткування, адже від`ємне значення ПДВ вже було задекларовано у листопаді 2014 року, це від`ємне значення не виникло вперше у вересні 2015 року. Як вважає позивач, Банком на підтвердження відсутності податкового правопорушення судам подано письмові докази, зокрема меморіальні ордери, акт звірки з ПДВ, підписаний платником та податковим органом, який підтверджує відсутність заборгованості з ПДВ за 2014 рік, де вже була відображена в бухгалтерському та податковому обліку дана сума. ПАТ "Укрсоцбанк" просить залишити касаційну скаргу податкового органу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Під час судового розгляду представник відповідача підтримав доводи та вимоги, викладені у касаційній скарзі, у запереченнях на касаційну скаргу, додаткових доводів сторонами не заявлено.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу  №826/3495/16, касаційне провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Офісу ВПП ДФС на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.04.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21.07.2016, судом проголошено вступну та резолютивну частини постанови про залишення рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи на підставі встановлених фактичних обставин у справі правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 17.12.2015 відповідачем на підставі акта перевірки №1135/28-10-43-10/00039019 від 01.12.2015, винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення:

№0001634301, яким позивачу за порушення пунктів 200.1, 200.2, 200.3, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України зменшено розмір від`ємного суми податку на додану вартість всього в розмірі 1'316' 040грн, в т.ч. за грудень 2014 - 1' 316' 040грн;

№0001624301, яким позивачу за порушення пунктів 200.1, 200.2, 200.3, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "податок на додану вартість" всього в сумі 16'414' 432,50грн, в т.ч. за основним платежем в сумі 13' 131' 546грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 3' 282' 886,50грн.

Судами з`ясовано, що передумовою виникнення спірних правовідносин, стали наступні обставини.

Позивач у листопаді 2012 року звернув стягнення на заставне майно позичальника вартістю 110' 000' 000,00грн., у т.ч. ПДВ 18' 333'333,33грн., оприбуткував це майно на баланс. У зв`язку із цим у листопаді 2014 року Банком подано уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ за листопад 2012 року (реєстраційний №9069177351), у якому задеклароване від`ємне значення ПДВ в сумі 15' 194'488грн. (рядок 19), яке переноситься до складу податкового кредиту наступного звітного періоду. Одночасно, у листопаді 2014 року Банком подано уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ за грудень 2012 року (реєстраційний номер 9069257536), де в рядку 21.1 відображене від`ємне значення ПДВ в сумі 15' 194' 488грн.

Однак, суму 15' 194' 488грн. податковий орган не враховував у наступних періодах при розрахунку податку, на підставі чого, відповідачем винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, посилався на те, що фактичні обставини справи свідчать про відсутність підстав для збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з ПДВ та зменшення розміру від`ємного значення з ПДВ, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Розглядаючи справу, судами з`ясовано, що за 2014 рік Банк і податковий орган підписали Акт звірки з ПДВ від 16.01.2015 №8643-20, в якому, в тому числі, відображена сума від`ємного значення ПДВ в розмірі 15' 194'488,грн.

Як вказано судами, позивач у вересні 2015 при уточненні податкових зобов`язань з ПДВ на суму 164580грн. не переніс від`ємне значення ПДВ в сумі 15'194' 488грн., яке вже раніше було задекларовано, зокрема у листопаді 2014.

У 2015 році позивач самостійно виявивши помилки в попередній звітності, зробив уточнення у вересні 2015 року (21.09.2015 подав уточнюючі розрахунки за податкові періоди з грудня 2012 року по жовтень 2013 року). Уточнюючий розрахунок складений за новою формою, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 23.09.2014 №966.

Судами враховано, що згідно зі статтею 50 Податкового кодексу України у разі, якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 глави 9 розділу II Кодексу) платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним декларації, він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої декларації за формою, встановленою на дату подання уточнюючого розрахунку.

Оскільки у 2015 році діяла інша форма уточнюючого розрахунку, а ніж в 2014 році, зокрема, змінилось значення деяких рядків декларації, то при переносі показників декларації за грудень 2012 року Банк помилково не переніс (допустив описку) від`ємне значення ПДВ в сумі 15'194'488грн., відобразивши в цих уточнюючих розрахунках суми від`ємного значення з ПДВ лише в сумі 37'123'049грн.

Судами встановлено, що уточнюючим розрахунком податкових зобов`язань з ПДВ від 21.09.2015 (реєстраційний номер 9194754467) уточнене податкове зобов`язання з ПДВ в сумі 81126грн. Уточнюючим розрахунком податкових зобов`язань з ПДВ від 21.09.2015 року (реєстраційний номер 9195359053) уточнене податкове зобов`язання з ПДВ в сумі 83454грн. 

Як констатовано судами, загальна сума ПДВ, на яку відбулись уточнення згідно з уточнюючими розрахунками складає 164580грн. і ця сума підлягала сплаті позивачем до бюджету.

На момент подання згаданих уточнюючих розрахунків в інтегрованій картці з ПДВ в органі ДФС України обліковувалась переплата з ПДВ перед бюджетом у сумі 261883,19грн. 

Закриття дебіторської заборгованості (у т.ч. штрафу та пені) Банк відобразив меморіальними ордерами від 22.09.2015 №№ 1054853513,1054853537, 1054853392, 1054853501, 1054853640, 1054853515, 1054853457, 1054853778, 1052303670, 1052303622 та 053859818. 

У свою чергу, позивач, виявивши, що помилково (внаслідок описки) не переніс в уточнюючий розрахунок від 21.09.2015, яким уточнювався грудень 2012 року, від`ємне значення ПДВ в сумі 15' 194'488грн., зробив наступне уточнення: уточнюючим розрахунком податкових зобов`язань з ПДВ від 07.12.2015 за реєстраційним №9247823931 уточнив податкову декларацію з ПДВ за січень 2013 року, де відобразив не перенесену раніше суму від`ємного значення ПДВ в розмірі 15' 194'488грн. 

Одночасно також були уточнені наступні податкові періоди, по січень 2015 року включно. 

В уточнюючому розрахунку від 07.12.2015, яким уточнилась податкова декларація за січень 2015 року, співпав рядок Декларації, зокрема, сума 3' 499' 147грн. була відображена Банком до моменту уточнення і така ж сума 3' 499'147грн. обраховувалась після уточнення.

У справі, що розглядається, під час проведення перевірки відповідачем не враховано від`ємне значення ПДВ у сумі 15' 194' 488грн., яке виникло у декларації за листопад 2012 року (внаслідок набуття у власність заставного майна), що в подальшому відображалось в декларації за грудень 2012 року. 

Суди дійшли висновку, що податковий орган помилково взяв за основу лише уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ від 28.11.2014 за реєстраційним №9069280275, яким уточнявся листопад 2013 року. При цьому, відповідачем невідображено в акті перевірки факт того, що при наданні уточнюючих розрахунків з ПДВ позивачем за грудень 2012 року помилково не перенесено внаслідок описки від`ємне значення ПДВ в розмірі 15' 194' 488грн., у результаті чого податковим органом необґрунтовано зроблений висновок про занижене податкове зобов`язання в розмірі 13' 131'546грн. та завищене від`ємне значення на суму 1' 299' 219грн., а у спірному рішенні - про завищення від`ємного значення на 1'316' 040,00грн.

Як зазначено судами, позивачем на підтвердження відсутності податкового правопорушення до адміністративного позову подано письмові докази: меморіальні ордери, що підтверджують факт виникнення від`ємного значення ПДВ в розмірі 15' 194'488грн. у листопаді 2014 року; акт звірки з ПДВ, який підписаний позивачем і відповідачем, що підтверджує відсутність заборгованостей по ПДВ за 2014 рік, де вже була відображена, як в бухгалтерському обліку, так і в податковому обліку, дана сума. У даному випадку, від`ємне значення ПДВ в розмірі 15' 194' 488грн. вже було задеклароване ще у листопаді 2014 року, воно не виникло вперше у вересні 2015 року.

За таких обставин, оскільки фактичні обставини справи свідчать на користь відсутності підстав для збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з ПДВ та зменшення розміру від`ємного значення з ПДВ, суди вважали обґрунтованим висновок про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Таким чином, оскільки фактично податкове зобов`язання Банком не занижене, а залишок від`ємного значення, що включається до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в грудні 2014 року не завищений, суди встановили відсутність в діях позивача порушень пунктів 200.1, 200.2, 200.3, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України.

Доводи касаційної скарги висновки судів попередніх інстанцій не спростовують та не підтверджують обставин неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи. Касаційний суд вважає, що судами повно встановлено обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а також надано належну правову та обґрунтовану оцінку заявленим вимогам на підставі норм закону. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається. Аргументи відповідача зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судами попередніх інстанцій. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права касаційна скарга відповідача не містить.

Касаційний суд звертає увагу, що частиною першою-другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Верховни Суд наголошує, що принцип прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України є орієнтиром при реалізації повноважень владного суб`єкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури. Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, з`ясовано, що суд апеляційної інстанцій не допустив порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги податкового органу без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін. 

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби залишити без задоволення. 

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.04.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21.07.2016 у справі №826/3495/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------
В.В. Хохуляк
Л.І. Бившева
Р.Ф. Ханова
Судді Верховного Суду