П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

12 січня 2021 р. Категорія: 106000000	м.Одеса	Справа № 420/1061/20	
Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В.
час і місце ухвалення: 13:05:44, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:  Семенюка Г.В.
суддів: Домусчі С.Д. ,  Шляхтицького О.І. 

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною бездіяльності, стягнення середнього заробітку за час затримки виплат та заборгованості по індексації грошового забезпечення, -

встановиВ:

          Позивач, звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просив суд: - визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо нездійснення остаточного розрахунку в день звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 та стягнути на користь ОСОБА_1 з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України середній заробіток за весь час затримки виплат доплати за службу у нічний час та заборгованість по індексації грошового забезпечення за період з 18.01.2019 по 18.11.2019 у розмірі 142    013 (сто сорок дві тисячі тринадцять) гривень 60 копійок, мотивуючи його тим, що всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать в разі ж невиконання такого обов`язку, наступає передбачена нормами  КЗпП України  відповідальність.
          Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Департаменту Патрульної поліції Національної поліції України щодо нездійснення остаточного розрахунку в день звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 . Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Департаменту Патрульної поліції Національної поліції України середній заробіток за весь час затримки виплат доплати за службу у нічний час та заборгованість по індексації грошового забезпечення за період з 18.01.2019 по 18.11.2019 у розмірі 142    013 (сто сорок дві тисячі тринадцять) гривень 60 копійок.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що ст. 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , в період з 07.11.2015 по 18.01.2019 проходив службу у патрульній поліції України та перебував на посаді інспектора роти № 3 батальйону № 3 управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції. Відповідно до витягу з наказу Департаменту патрульної поліції № 21 о/с від 16.01.2019, 18.01.2019 року був звільнений з органів Національної поліції України за власним бажанням.
В 2019 році ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просив суд: - стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь Позивача, заборгованість у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 року по 30.04.2018 року в сумі 5 789, 00 грн.; - стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь Позивача, заборгованість по індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по листопад 2017 року в сумі 3274,13 грн.; - стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь Позивача, середній заробіток за час затримки виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 61 196, 65 грн.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.07.2019 року у справі № 420/3363/19, зокрема: - стягнуто з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь позивача заборгованість у вигляді доплати за службу в нічний час за період з березня 2016 року по квітень 2018 року в сумі 4 735 (чотири тисячі сімсот тридцять п`ять) грн. 94 коп.; - стягнуто з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь позивача, середній заробіток за час затримки виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 61 196 (шістдесят одна тисяча сто дев`яносто шість) грн. 65 коп.; - стягнуто з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь позивача, заборгованість по індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року в сумі 3 370 (три тисячі триста сімдесят) грн. 13 коп. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.10.2019 року, апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 липня 2019 року - повернуто апелянту.
Судове рішення по справі № 420/3363/19 набрало законної сили 04.10.2019 року.
18.11.2019 року позивач отримав на платіжну картку ПриватБанку виплату за судовою справою № 420/3363/19 - 68 959 грн. 21 коп. (що підтверджується випискою по картці/рахунку за період 04.10.2019 року по 18.11.2019 року). З яких є заборгованість у вигляді доплати за службу у нічний час за період з березня 2016 року по квітень 2018 року в сумі 4 735 грн. 94 коп. та заборгованість по індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року в сумі 3 370 грн. 13 коп.
Позивач зазначає, що доплати за службу у нічний час та заборгованість по індексації грошового забезпечення не сплачені в день звільнення, а виплата відбулась із затримкою.
Тому, позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки виплат, а саме з дня звільнення 18.01.2019 року по день фактичного розрахунку 18.11.2019 року.
Таку бездіяльність позивач вважає протиправною, а тому звернувся із даним позовом до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що доплати за службу у нічний час та заборгованість по індексації грошового забезпечення не сплачені в день звільнення ОСОБА_1 , а виплата відбулась із затримкою, тому позов підлягає задоволенню.
П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:
Положенням  ст. 43 Конституції України  закріплено право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на заробітну плату не нижчу ніж визначено законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно із  ст. 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Дане право безпосередньо реалізується шляхом гарантування своєчасної та повної виплати заробітної плати (грошового забезпечення).
Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати «№95», ратифікованої Україною 30.06.1991 року, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчисленні в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.
Статтею 12 Конвенції установлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли не має такого законодавства, угод чи рішення в розумний термін з урахуванням умов контракту.
Відповідно до  ст. 94 КЗпП України, ч. 1  ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Відповідно до пункту 1  постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" №988 від 11.11.2015  (далі - Постанова №988), грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Водночас, критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання), визначаються Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженим  наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 р. № 260, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 р. за № 669/28799 (далі - Порядок № 260).
Згідно пункту 3 Розділу І вказаного Порядку, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення. Поліцейським, що залучалися до служби в нічний час, виплата доплати за службу в нічний час за минулий місяць здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць.
Згідно частини третьої  статті 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Так, відповідно до частини 1  статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки зазначені в  статті цього Кодексу.
Згідно з ч.1  ст. 116 КЗпП  України  встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Статтею 117 КЗпП України  передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в  статті 116 цього Кодексу  підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Судом першої інстанції встановлено, що в 2019 році ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому про стягнення заборгованість у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 30.04.2018 в сумі 5 789, 00 грн., стягнення заборгованість по індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по листопад 2017 року в сумі 3 274, 13 грн.; - стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь Позивача, середній заробіток за час затримки виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 61 196, 65 грн.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.07.2019 року у справі № 420/3363/19, позов задоволено частково, стягнуто з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь позивача заборгованість у вигляді доплати за службу в нічний час за період з березня 2016 року по квітень 2018 року в сумі 4 735 (чотири тисячі сімсот тридцять п`ять) грн. 94 коп., середній заробіток за час затримки виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 61196 (шістдесят одна тисяча сто дев`яносто шість) грн. 65 коп., заборгованість по індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року в сумі 3 370 (три тисячі триста сімдесят) грн. 13 коп.
Судове рішення по справі № 420/3363/19 набрало законної сили 04.10.2019 року.
Відповідно до ч. 4  ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Щодо інших підстав, суд зазначає наступне.
Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу ОВС та національної поліції України, зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку - які не є складовими грошового забезпечення, не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення, а тому до даних правовідносин, необхідно застосовувати положення  КЗпП України.
Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Відповідно до  постанови Верховного  Суду України № 6-1638цс17 від 11.10.2017р., при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, у разі якщо він у цей день не був на роботі,  -  наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі  статті 117 КЗпП України  стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи  -  по день прийняття рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
У разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, беручи до уваги спірну суму, на яку працівник мав право, частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком та інші конкретні обставини справи.
Тобто, виходячи з наведених вимог законодавства всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі ж невиконання такого обов`язку, наступає передбачена нормами  КЗпП України  відповідальність.
Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07.02.2018 року та від 01.03.2018 року у справах № 806/535/16 та № 806/1899/17.
У  рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4-рп/2012  в справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень  статті 233 Кодексу законів про працю України у  взаємозв`язку з положеннями статей  117,  237-1  цього  кодексу, зазначено, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Законом України «Про оплату праці»  визначено структуру заробітної плати, до якої входять основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати.
Згідно з рішенням Конституційного Суду від 15.10.2013 р.  №  8-рп/2013у справі № 1- 13/2013 щодо офіційного тлумачення положень частини другої  статті 233 Кодексу Законів про працю України, статей  1,12 Закону України «Про оплату праці». Конституційний Суд України дійшов до висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, або за визначенням, використаним у частині другій ст.233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.
Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що в порушення вказаних норм, доплати за службу у нічний час та заборгованість по індексації грошового забезпечення не сплачені в день звільнення ОСОБА_1 , а виплата відбулась із затримкою.
Таким чином, що ОСОБА_1 має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки виплат, а саме з дня звільнення 18.01.2019 року по день фактичного розрахунку 18.11.2019 року.
Грошове забезпечення позивача за останні 2 місяця роботи, перед звільненням складало: всього - 28 496, 01 грн., (в листопаді 2018 року - 10 400 грн., в грудні 2018 року - 18 096, 01 грн.). Згідно з випискою по картці/рахунку ПАТ "ПриватБанк", доплати за службу у нічний час за період з березня 2016 року по квітень 2018 року та заборгованість по індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року були нараховані та виплачені 18 листопада 2019 року.
Виходячи з викладеного, відповідно наданої виписки, відповідач повинен сплатити кошти з розрахунку середньоденного грошового забезпечення за два місяця, що передували звільненню, а саме: 28 496,01 грн. за 61 день (листопад + грудень), тобто 467, 15 грн. за один день.
Затримка по виплатам доплати за службу у нічний час за період з березня 2016 року по квітень 2018 року та заборгованість по індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року, за період з дня звільнення 18.01.2019 року по день фактичного розрахунку 18.11.2019 року, складає 304 календарних дня (467,15 грн.* 304 календарних дня = 142 013,6 грн.).
Виходячи з викладеного, відповідач повинен сплатити загальну суму середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 142 013 грн. 60 коп.
Вирішуючи спір, слід враховувати, що згідно з загальними засадами права, дії суб`єкта владних повноважень - це активна поведінка суб`єкта владних повноважень, а бездіяльність - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень. Як дії, так і бездіяльність можуть мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.
Відповідно до положень  ст.9 Конституції України,  ст. 6 КАС України  та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
При цьому, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували нарахування та виплату позивачу середнього заробітку за весь час затримки виплат доплати за службу у нічний час та заборгованість по індексації грошового забезпечення за період з 18.01.2019 року по 18.11.2019 року включно.
Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що апелянт не довів, що діяв відповідно до закону, обґрунтовано, добросовісно та розсудливо, пропорційно (зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо нездійснення остаточного розрахунку в день звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 .
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції, - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року по справі № 420/1061/20, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.    

Суддя-доповідач 	 	Семенюк Г.В.	
Судді	    	Домусчі С.Д.    Шляхтицький О.І.