УХВАЛА

20 січня 2021 року 
м. Київ
справа № 260/2939/20
провадження № К/9901/1685/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Смоковича М. І.,
суддів: Данилевич Н. А., Шевцової Н. В.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області про визнання протиправними і незаконними дій службових осіб, визнання незаконним, недійсним та скасування наказу, поновлення на службі,
в с т а н о в и в :
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області (далі - УМВС України в Закарпатській області), у якій просила:
поновити строк звернення до суду;
визнати протиправними і незаконними дії службових осіб УМВС України в Закарпатській області щодо погодження і підписання наказу УМВС України в Закарпатській області від 06 листопада 2015 року № 257о/с;
визнати незаконним і недійсним УМВС України в Закарпатській області від 06 листопада 2015 року за № 257о/с з моменту його підписання;
зобов`язати УМВС України в Закарпатській області скасувати наказ від 06 листопада 2015 року № 257о/с;
зобов`язати УМВС України в Закарпатській області поновити ОСОБА_1 , державного службовця 11 рангу, слідчого слідчого управління УМВС України в Закарпатській області з 06 листопада 2015 року на посаді з якої позивача було звільнено, або на рівнозначній посаді в УМВС України в Закарпатській області;
справу розглянути у порядку спрощеного позовного провадження. 
Одночасно з позовною заявою позивач подала заяву про визнання причин пропущення строку звернення до суду поважними та поновлення такого. Заяву мотивувала тим, що 10 листопада 2015 року в УМВС України в Закарпатській області позивачем отримано витяг наказу УМВС від 06 листопада 2015 року № 257 о/с «По особовому складу» у якому зазначено, що згідно з пунктом 8 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України ОСОБА_1 , державного службовця 11 рангу, слідчого слідчого управління УМВС України в Закарпатській області, звільнено у зв`язку зі змінами організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, скорочення чисельності або штату працівників, з 06 листопада 2015 року. У витязі з наказу зазначено, що вказаний наказ підписаний начальником полковником міліції Князевим С. М. Разом з тим 06 вересня 2020 року при ознайомленні позивача з відомостями викладеними у рішенні Закарпатського окружного адміністративного суду по справі № 260/290/19 позивачу стало відомо, що у листі № 24-П/106/05/5-2018 від 17 травня 2018 року за підписом голови ліквідаційної комісії УМВС України в Закарпатській області Пеняка І. І., та у відзиві на позовну заяву позивача ОСОБА_3., за підписом представника УМВС України в Закарпатській області за довіреністю Яблонського О. О. , зазначено, що з 06 листопада 2015 року міліція як державний орган припинила свої функції, завдання, діяльність та в УМВС України в Закарпатській області скорочені всі посади, а щодо самого Управління як юридичної особи розпочато процедуру ліквідації. Враховуючи зазначені обставини, на переконання позивача, наказ УМВС України в Закарпатській області по особовому складу від 06 листопада 2015 року за № 267 о/с погоджений та підписаний особами, посади яких скорочені і не являється легітимним, законним і дійсним. Про вищевказані факти позивачу стало відомо 06 вересня 2020 року у зв`язку з чим, на думку позивача, пропущений нею строк звернення до суду слід поновити.
Ухвалою від 11 вересня 2020 року Закарпатський окружний адміністративний суд залишив без руху зазначену позовну заяву з підстав пропуску строку звернення до суду та надав позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви - десять днів із дня вручення копії цієї ухвали.
На виконання названої ухвали позивач подала до суду заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій зазначено, що 06 вересня 2020 року при ознайомленні позивача з відомостями, викладеними у рішенні Закарпатського окружного адміністративного суду у справі № 260/290/19 позивачу стало відомо, що у листі від 17 травня 2018 року № 24-П/106/05/5-218 за підписом голови ліквідаційної комісії УМВС України в Закарпатській області Пеняка І. І. та у відзиві на позовну заяву позивача ОСОБА_3 за підписом представника УМВС України в Закарпатській області зазначено, що з 06 листопада 2015 року міліція, як державний орган, припинила свої функції, завдання, діяльність та в УМВС України в Закарпатській області скорочені всі посади, а щодо самого Управління, як юридичної особи, розпочато процедуру ліквідації. На переконання позивача, наказ УМВС України в Закарпатській області по особовому складу від 06 листопада 2015 року за № 257о/с погоджений та підписаний особами, посади яких скорочені і не являється легітимним, законним і дійсним. Про вищевказані факти позивачу стало відомо 06 вересня 2020 року. Позивач зазначає, що їй до теперішнього часу невідомо про нормативний акт, яким з 06 листопада 2015 року міліція, як державний орган, припинила свої функції, завдання, діяльність. 
Закарпатський окружний адміністративний суд ухвалою від 30 вересня 2020 року, яку залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року, повернув зазначену позовну заяву позивачеві. 
Ухвалюючи такі рішення, суди виходили з того, що позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду, а підстави, вказані ним у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження, визнані судом неповажними. При цьому, за висновком судів, оскарження спірного наказу в адміністративному порядку ніяким чином не перешкоджало позивачеві звернутися до суду в межах місячного строку, передбаченого частиною п`ятою статті 122 КАС України, із позовом про оскарження цього наказу. Таким чином суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшли висновку, що з листопада 2015 року позивач не була обмежена у праві та можливості судового оскарження наказу про звільнення, однак, вказаних дій на захист порушеного права не вчиняла до 07 вересня 2020 року.
Вважаючи зазначені судові рішення ухваленими з порушенням норм процесуального права, позивач подала касаційну скаргу. 
За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Статтею 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначені статтею 123 КАС України, відповідно до частин першої, другої якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Також, пунктом 9 частини четвертої статті 169 КАС України обумовлено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Доводи касаційної скарги не спростовують і не ставлять під сумнів установлені судами обставини справи.
Отже, Верховний Суд констатує, що суд першої інстанції, позицію якого підтримав апеляційний суд, повертаючи позовну заяву, вірно застосував положення частини другої статті 123 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом пункту 2 частини другої статті 333 КАС України у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
За такого правового регулювання та обставин справи у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 333 КАС України, 
у х в а л и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 260/2939/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області про визнання протиправними і незаконними дій службових осіб, визнання незаконним, недійсним та скасування наказу, поновлення на службі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач                                                                                М. І. Смокович

Судді                                                                                                    Н. А. Данилевич

                                                                                                    Н. В. Шевцова