КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
факс 284-15-77 e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи 755/10961/20 Апеляційне провадження № 22-ц/796/4653/2021	Головуючий у суді першої інстанції - Виниченко Л.М. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
02 квітня 2021 року Київський апеляційний суд в складі:
суддя-доповідач                   Оніщук М.І.,
судді                                      Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Глотовою Світланою Олександрівною, яка діє на підставі довіреності, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2020 року по цивільній справі за позовом Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
                                                 В С Т А Н О В И В:
 
У липні 2020 року Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-сервіс" звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просило: стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс" заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 24 269 грн. 35 коп., збитки від інфляції у розмірі 2 250 грн. 31 коп., три проценти річних у розмірі 1 294 грн. 53 коп., пеню у розмірі 53 грн. 84 коп., а всього - 27 867 грн. 03 коп.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.
В обґрунтування вимог позивач зазначав, що Наказом Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 06.08.2001 року за № 296 житловий будинок по АДРЕСА_1 передано на обслуговування КП з експлуатації та ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс"
При цьому, 24.07.2001 року між позивачем та ОСОБА_1 , як власником квартири АДРЕСА_2 , було укладено Договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, відповідно до умов якого представник власника будинку забезпечує обслуговування та ремонт житлового будинку, а також утримання прибудинкової території і надання комунальних послуг, а співвласник, у свою чергу, бере участь у витратах на виконання названих вище робіт та сплачує отримані комунальні послуги.
Разом з тим, позивач зазначав, що відповідач, споживаючи житлово-комунальні послуги, не сплачував за них, у зв`язку з чим у період з грудня 2016 року по вересень 2019 року у  відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг у розмірі 24 269 грн. 35 коп.
Крім того, позивач зазначав, що у відповідності до положень ст. 625 ЦК України та ч. 1 ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відповідач має сплатити збитки від інфляції у розмірі 2 250 грн. 31 коп. та проценти річних у розмірі 1 294 грн. 53 коп. за період з 01.07.2017 року по 30.04.2020 року, а також пеню у розмірі 53 грн. 84 коп. за період з 01.06.2019 року по 31.03.2020 року.
На підставі зазначеного, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просив задовольнити у повному обсязі.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24.12.2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс" заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг у розмірі 24 269 грн. 35 коп., три проценти річних у розмірі 1 294 грн. 53 коп., інфляційні нарахування у розмірі 2 250 грн. 31 коп., пеню у розмірі 53 грн. 84 коп., а всього суму 27 868 грн. 03 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс" судовий збір у розмірі 2 102 грн. 00 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 2 700 грн. 00 коп., а всього суму 4 802 грн. (а.с. 122-136).
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову 
Так, в обгрунтування доводів апеляційної скарги, відповідач вказує на безпідставне неврахування судом першої інстанції того, що матеріалами справи в їх сукупності підтверджується факт ненадання йому позивачем житлово-комунальних послуг у повному обсязі.
При цьому, на думку відповідача, суд безпідставно стягнув з нього на користь позивача судові витрати за надання правничої допомоги, оскільки матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження понесення позивачем витрат у заявленому розмірі (а.с. 138-149).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 08.02.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 04.03.2021 року справу призначено до апеляційного розгляду в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. 
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 134 кв.м., що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на квартиру від 10.07.2001 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації.
Наказом Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації "Про передачу житлових будинків на обслуговування в КП "Житло-Сервіс" від 06.08.2001 року  за № 296 визначено передати на обслуговування КП з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс" житловий будинок по АДРЕСА_1 .
Відповідно до п.п. 2.1 та 2.2.1 Статуту КП з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс" у новій редакції, затвердженого розпорядженням КМДА від 19.07.2000 року за № 1205 із подальшими змінами від 10.01.2018 року, підприємство створене з метою задоволення потреб фізичних та юридичних осіб щодо забезпечення експлуатації та/або житлових і нежитлових приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, отримання прибутку від своєї діяльності, замовлення нового будівництва, реконструкції, капітального ремонту. Підприємство надає житлово-комунальні послуги споживачам відповідно до укладених договорів.
При цьому, 24.07.2001 року між позивачем, як виконавцем, та ОСОБА_1 , як власником квартири АДРЕСА_2 , було укладено Договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, відповідно до умов п.п. 2.1.1, 2.1.2 якого позивач зобов`язався: забезпечити виконання всього комплексу робіт по утриманню будинку, прибудинкової території та створенню необхідних умов для проживання в будинку у відповідності до Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинкових територій; надавати відповідачу житлово-комунальні послуги згідно розцінок і тарифів по додатку до договору про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території.
У свою чергу, згідно з п. 2.2.3 Договору відповідач зобов`язався не пізніше останнього дня поточного місяця вносити плату на рахунок позивача за санітарне обслуговування прибудинкової території та допоміжних приміщень будинку, технічне обслуговування будинку, технічне обслуговування будинку, ремонт, комунальні та інші платежі.
Разом з тим, будь-яких доказів, які б підтверджують належне та своєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, матеріали справи не містять.
Натомість, згідно з Розрахунком заборгованості за житлово-комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_2 , за відповідачем обліковується заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 24 269 грн. 35 коп. за період з грудня 2016 року по вересень 2019 року. 
Так, основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року №1875-IV (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) та Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 року №2189-VIII (введений в дію з 01.05.2019 року, крім: ст. 1, ч. 1 ст. 2, ст. ст. 3-7, 9, 11, 12, ч. 2 ст. 26, ст. 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), ч. 2 ст. 2, ч. ч. 3 та 4 ст. 8, ч. ч. 2 та 3 ст. 10, ст. 15, ч. ч. 1, 3 та 5 ст. 16, ст. 18, ч. 5 ст. 28, які введені в дію 10.06.2018 року).
Суб`єктами Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року №1875-IV є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року №1875-IV).
Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року №2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року №1875-IV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Частиною 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року №1875-IV та ч. 1 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 року №2189-VIII передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. 
Проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року №1875-IV, п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 року №2189-VIII споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Водночас, такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року №1875-IV та п. 5 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року №2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Заперечуючи щодо задоволення позову, відповідач посилався на те, що, у порушення взятих на себе зобов`язань за укладеним договором, позивач не надавав йому у повному обсязі житлово-комунальні послуги, про що як він, так і його адвокат неодноразово повідомляв позивача листами від 15.02.2017 року, від 27.03.2017 року, від 18.04.2018 року та адвокатськими запитами від 04.06.2019 року, від 29.07.2019 року.
Так, відповідно до п. п. 1, 6, 9 ч. 2 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року №1875-IV, п. п. 1, 5, 8 ч. 2 ст. 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 року №2189-VIII виконавець зобов`язаний: забезпечувати своєчасність, безперевність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; вести облік вимог (претензій) споживачів у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їх споживчих властивостей та перевищенням термінів проведення аварійно-відновлювальних робіт.
Водночас, як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 20.11.2019 року у справі № 640/18143/16-ц, факт ненадання послуги або зниження якості наданої послуги, що, у свою чергу, є порушенням умов договору у розумінні ст. ст. 526, 530 ЦК України, повинен бути зафіксований належним чином.
Зокрема, ст. 18 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року №1875-IV передбачає, що у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з`явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. Споживач має право на досудове вирішення спору шляхом задоволення пред`явленої претензії. У разі встановлення за результатами аналізу факту погіршення нормованих показників якості води, витрати споживача, які він здійснив при оплаті вартості проведення аналізу води, підлягають компенсації за рахунок виконавця/виробника.
Крім того, нормою ст. 27 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 року №2189-VIII встановлено, що у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком). Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) зобов`язаний прибути на виклик споживача у строки, визначені в договорі про надання послуги, але не пізніше ніж протягом однієї доби з моменту отримання повідомлення споживача. Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості. У разі проведення перевірки якості наданих послуг з централізованого водопостачання, централізованого постачання гарячої води або постачання природного газу споживач має право здійснити забір проб. Інформація про забір проб включається до акта-претензії. У разі неприбуття виконавця комунальної послуги або управителя (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) в установлений строк або необґрунтованої відмови підписати акт-претензію такий акт підписується споживачем, а також не менш як двома споживачами відповідної послуги, які проживають (розташовані) в сусідніх будівлях (у приміщеннях - якщо послуга надається у багатоквартирному будинку), і надсилається виконавцю комунальної послуги або управителю (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) рекомендованим листом. Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) протягом п`яти робочих днів вирішує питання щодо задоволення вимог, викладених в акті-претензії, або видає (надсилає) споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензії. У разі ненадання виконавцем (управителем) відповіді в установлений строк претензії споживача вважаються визнаними таким виконавцем (управителем).
При цьому, у своїй постанові від 07.02.2018 року у справі №521/6969/15-ц, Верховний Суд зазначив, що належним доказом ненадання житлово-комунальної послуги або зниження якості наданої послуги є звернення споживача до надавача послуг та складання сторонами акта-претензії.
Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідач  звертався до позивача для складання акту-претензії, на підставі якого останньому мав би здійснюватися перерахунок за надані житлово-комунальні послуги, матеріали справи не містять.
Крім того, відповідачем не надано, а судом не встановлено, що відповідач оспорював тарифи, на підставі яких обраховувалась вартість послуг.
На підставі викладеного, а також враховуючи те, що позивачем доведено факт надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території щодо будинку АДРЕСА_1 , в тому числі до належного відповідачу житлового приміщення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача сума заборгованості за житлово-комунальні послуги в період з грудня 2016 року по вересень 2019 року у розмірі 24 269 грн. 35 коп.
 Також, слід зазначити, що відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.
Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.
Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 року № 2189-VIII у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов'язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги.
Таким чином, перевіривши розрахунки позивача, суд апеляційної інстанції також погоджується з висновками суду щодо стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних нарахувань у розмірі 2 250 грн. 31 коп., трьох  процентів річних у розмірі 1 294 грн. 53 коп. та пені у розмірі 53 грн. 84 коп.
Разом з тим, щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних  з правничою допомогою адвоката, в розмірі 2 700 грн. 00 коп., слід зазначити наступне.
Так, ч. 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У відповідності до ч. 3 вищенаведеної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому, згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем доведено факт понесення ним витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 700 грн. 00 коп., про що свідчать: копія Договору № 3-20 про надання правничої допомоги, укладений 08.01.2020 року між позивачем та АО "Шенлі", копія Додатку № 1 до Договору про надання правничої допомоги № 3-20 від 08.01.2020 року з переліком вартості послуг; детальний опис робіт (надання послуг), Акт виконаних робіт за травень 2020 року, вартість послуг за травень 2020 року з найменуванням послуг, у перелік яких включено підготовку і подання даної позовної заяви вартістю 1 500 грн. 00 коп.; виписка АТ "КБ "Приватбанк" за період з 17.07.2020 року по 17.07.2020 року, детальний опис робіт (наданих послуг) по підготовці заяви із процесуальних питань (підготовка відповіді на відзив) вартістю 1 200 грн. 00 коп.
Отже, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.
При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У зв`язку з тим, що суд апеляційної скарги дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені відповідачем судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.
Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
 
                                             П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Глотовою Світланою Олександрівною, - залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2020 року по цивільній справі за позовом Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                            М.І. Оніщук
 
Судді                                                                                                В.А. Шебуєва
 
                                                                                                          Г.В. Крижанівська